+ EVANGÉLIUM Szent Máté könyvéből

Az igazak ragyogni fognak, mint a nap

Abban az időben: Jézus egy másik példabeszédet is mondott a tömegnek: „A mennyek országa olyan, mint amikor egy ember jó magot vetett a földjébe. Míg az emberek aludtak, jött az ellenség, konkolyt vetett a búza közé, és elment. Amikor a vetés kikelt és kalászba szökkent, felütötte fejét a konkoly is. Akkor a szolgák odamentek a gazdához, és megkérdezték: »Uram, te ugye jó magot vetettél a földedbe? Honnét került hát bele a konkoly?” Az így válaszolt: „Ellenséges ember műve ez.” A szolgák erre megkérdezték: „Akarod-e, hogy elmenjünk és kiszedjük belőle?” Ő azonban így felelt: „Nem, nehogy a búzát is kitépjétek, amikor a konkolyt kiszeditek! Hagyjátok, hadd nőjön az aratásig mindkettő. Aratáskor majd megmondom az aratóknak: Előbb a konkolyt gyűjtsétek össze, kössétek kévébe, hogy elégessük, a búzát pedig hordjátok a magtáramba!”

Azután egy másik példabeszédet is mondott nekik: „A mennyek országa olyan, mint a mustármag, amelyet egy ember elvetett a földjébe. Bár kisebb ez minden más magnál, mégis, amikor felnő, nagyobb minden veteménynél. Fává terebélyesedik, úgyhogy jönnek az ég madarai és ágai között fészket raknak.”

Végül ezt a példabeszédet mondta nekik: „A mennyek országa olyan, mint a kovász, amelyet fog az asszony, belekever három véka lisztbe, és az egész megkel tőle.” Mindezt példabeszédekben mondta el Jézus a sokaságnak, és példabeszéd nélkül nem mondott nekik semmit, hogy beteljesedjék, amit a próféta mondott:

Példabeszédekre nyitom ajkamat, s hirdetem, mi rejtve volt a világ kezdetétől. Akkor elbocsátotta a tömeget, és hazament. Tanítványai pedig odajárultak hozzá és kérték: „Magyarázd meg nekünk a szántóföldről és a konkolyról szóló példabeszédet!” Erre ő ezekkel a szavakkal válaszolt: „Aki a jó magot veti, az az Emberfia. A szántóföld a világ, a jó mag az ország fiai, a konkoly pedig a gonosz fiai. Az ellenség, aki ezeket elveti – az ördög. Az aratás a világ vége, az aratók pedig az angyalok. Ahogy a konkolyt összeszedik és tűzre vetve elégetik, úgy lesz a világ végén is. Az Emberfia elküldi angyalait, hogy szedjék össze országában mindazt, ami botrányos, és minden törvényszegőt. Ezeket tüzes kemencébe vetik, ott sírás lesz és fogcsikorgatás. Az igazak pedig mint a nap, ragyogni fognak Atyjuk országában. Akinek van füle, hallja meg!”

1. Lectio – olvasás

1.1. Görög szöveg szó szerinti fordítása

2^4Ἄλλην παραβολὴν παρέθηκεν αὐτοῖς λέγων·Ὡμοιώθη ἡ βασιλεία τῶν οὐρανῶν ἀνθρώπῳ σπείραντι καλὸν σπέρμα ἐν τῷ ἀγρῷ αὐτοῦ.

Másik példabeszédet fejtett ki nekik mondva: „Hasonlít a mennyek királysága egy emberhez, aki jó magot vetett a földjébe.

2^5ἐν δὲ τῷ καθεύδειν τοὺς ἀνθρώπους ἦλθεν αὐτοῦ ὁ ἐχθρὸς καὶ ἐπέσπειρεν ζιζάνια ἀνὰ μέσον τοῦ σίτου καὶ ἀπῆλθεν.

Amikor pedig az emberek aludtak, jött az ellensége, és konkolyt vetett a búza közé, és elment.

2^6ὅτε δὲ ἐβλάστησεν ὁ χόρτος καὶ καρπὸν ἐποίησεν, τότε ἐφάνη καὶ τὰ ζιζάνια.

Amikor pedig kisarjadt a gabonavetés, és termést hozott, akkor megjelent a konkoly is.

2^7προσελθόντες δὲ οἱ δοῦλοι τοῦ οἰκοδεσπότου εἶπον αὐτῷ·Κύριε, οὐχὶ καλὸν σπέρμα ἔσπειρας ἐν τῷ σῷ ἀγρῷ; πόθεν οὖν ἔχει ζιζάνια;

Odajőve pedig a ház urának a szolgái mondták neki: „Uram, nemde jó magot vetettél a te földedbe? Honnan van tehát a konkoly?”

2^8ὁ δὲ ἔφη αὐτοῖς·Ἐχθρὸς ἄνθρωπος τοῦτο ἐποίησεν. οἱ δὲ δοῦλοι αὐτῷ λέγουσιν Θέλεις οὖν ἀπελθόντες συλλέξωμεν αὐτά;

Az pedig mondta nekik: „Ellenséges ember tette ezt.” A szolgák pedig mondják neki: „Akarod tehát, hogy elmenve összegyűjtsük azokat?”

2^9ὁ δέ φησιν·Οὔ, μήποτε συλλέγοντες τὰ ζιζάνια ἐκριζώσητε ἅμα αὐτοῖς τὸν σῖτον

Az pedig mondja: „Ne, nehogy összegyűjtve a konkolyt vele együtt gyökerestől kiszakítsátok a búzát.

3^0ἄφετε συναυξάνεσθαι ἀμφότερα μέχρι τοῦ θερισμοῦ· καὶ ἐν καιρῷ τοῦ θερισμοῦ ἐρῶ τοῖς θερισταῖς Συλλέξατε πρῶτον τὰ ζιζάνια καὶ δήσατε αὐτὰ εἰς δέσμας πρὸς τὸ κατακαῦσαι αὐτά, τὸν δὲ σῖτον ⸀συναγάγετε εἰς τὴν ἀποθήκην μου.

Hagyjátok együtt növekedni az aratásig mindkettőt, és az aratás idejében mondani fogom az aratóknak: „Gyűjtsétek össze elsőként a konkolyt, és kössétek kévékbe, hogy elégessétek azokat, a búzát pedig szedjétek össze a csűrömbe.”

3^1Ἄλλην παραβολὴν παρέθηκεν αὐτοῖς λέγων·Ὁμοία ἐστὶν ἡ βασιλεία τῶν οὐρανῶν κόκκῳ σινάπεως, ὃν λαβὼν ἄνθρωπος ἔσπειρεν ἐν τῷ ἀγρῷ αὐτοῦ

Másik példabeszédet adott elő nekik mondva: „Hasonló a mennyek királysága a mustármaghoz, amit fogva egy ember elvetett a földjében.

3^2ὃ μικρότερον μέν ἐστιν πάντων τῶν σπερμάτων, ὅταν δὲ αὐξηθῇ μεῖζον τῶν λαχάνων ἐστὶν καὶ γίνεται δένδρον, ὥστε ἐλθεῖν τὰ πετεινὰ τοῦ οὐρανοῦ καὶ κατασκηνοῦν ἐν τοῖς κλάδοις αὐτοῦ.

A legkisebb az összes mag közül, mégis amikor felnő, nagyobb a kerti növényeknél, és fává válik, úgyhogy jönnek az ég madarai és az ágai között fészkelnek.

3^3Ἄλλην παραβολὴν ἐλάλησεν αὐτοῖς Ὁμοία ἐστὶν ἡ βασιλεία τῶν οὐρανῶν ζύμῃ, ἣν λαβοῦσα γυνὴ ἐνέκρυψεν εἰς ἀλεύρου σάτα τρία ἕως οὗ ἐζυμώθη ὅλον.

Másik példabeszédet mondott nekik: „Hasonló a mennyek királysága a kovászhoz, amit fogva egy asszony beletett három mérő lisztbe, míg meg nem kelt az egész.”

3^4Ταῦτα πάντα ἐλάλησεν ὁ Ἰησοῦς ἐν παραβολαῖς τοῖς ὄχλοις, καὶ χωρὶς παραβολῆς οὐδὲν ἐλάλει αὐτοῖς

Mindezeket Jézus példabeszédekben mondta a tömegeknek, és példabeszéd nélkül nem mondott nekik semmit.

3^5ὅπως πληρωθῇ τὸ ῥηθὲν διὰ τοῦ προφήτου λέγοντος·Ἀνοίξω ἐν παραβολαῖς τὸ στόμα μου, ἐρεύξομαι κεκρυμμένα ἀπὸ καταβολῆς.

Így beteljesedett, ami a próféta által mondatott mondva: „Példabeszédekben fogom megnyitni a számat, és a világ kezdetétől fogva rejtett dolgokat fogok közölni.”

3^6Τότε ἀφεὶς τοὺς ὄχλους ἦλθεν εἰς τὴν οἰκίαν. καὶ προσῆλθον αὐτῷ οἱ μαθηταὶ αὐτοῦ λέγοντες·Διασάφησον ἡμῖν τὴν παραβολὴν τῶν ζιζανίων τοῦ ἀγροῦ.

Akkor elbocsátva a tömegeket a házba ment. És a tanítványai odamentek hozzá mondva: „Magyarázd meg nekünk a föld konkolyainak a példabeszédét!”

3^7ὁ δὲ ἀποκριθεὶς εἶπεν·Ὁ σπείρων τὸ καλὸν σπέρμα ἐστὶν ὁ υἱὸς τοῦ ἀνθρώπου

Ő pedig válaszolva mondta: „A jó magot vető az Emberfia,

3^8ὁ δὲ ἀγρός ἐστιν ὁ κόσμος τὸ δὲ καλὸν σπέρμα, οὗτοί εἰσιν οἱ υἱοὶ τῆς βασιλείας·τὰ δὲ ζιζάνιά εἰσιν οἱ υἱοὶ τοῦ πονηροῦ,

A föld pedig a világ, a jó mag pedig ezek a királyságnak a fiai: a konkolyok viszont a gonosz fiai,

3^9ὁ δὲ ἐχθρὸς ὁ σπείρας αὐτά ἐστιν ὁ διάβολος·ὁ δὲ θερισμὸς συντέλεια αἰῶνός ἐστιν, οἱ δὲ θερισταὶ ἄγγελοί εἰσιν.

Az ellenség pedig, aki elveti azokat, az ördög, az aratás a világkorszak beteljesülése, az aratók pedig az angyalok.

4^0ὥσπερ οὖν συλλέγεται τὰ ζιζάνια καὶ πυρὶ καίεται, οὕτως ἔσται ἐν τῇ συντελείᾳ τοῦ αἰῶνος

Ahogyan tehát összegyűjtetik a konkoly és tűzön elég, úgy lesz a világkorszak beteljesülésekor:

4^1ἀποστελεῖ ὁ υἱὸς τοῦ ἀνθρώπου τοὺς ἀγγέλους αὐτοῦ, καὶ συλλέξουσιν ἐκ τῆς βασιλείας αὐτοῦ πάντα τὰ σκάνδαλα καὶ τοὺς ποιοῦντας τὴν ἀνομίαν,

Az Emberfia el fogja küldeni az angyalait, és össze fogják gyűjteni a királyságából az összes botrányt és törvényelleneset cselekvőt,

4^2καὶ βαλοῦσιν αὐτοὺς εἰς τὴν κάμινον τοῦ πυρός· ἐκεῖ ἔσται ὁ κλαυθμὸς καὶ ὁ βρυγμὸς τῶν ὀδόντων.

És tüzes kemencébe fogják vetni őket: ott sírás lesz és fogcsikorgatás.

4^3Τότε οἱ δίκαιοι ἐκλάμψουσιν ὡς ὁ ἥλιος ἐν τῇ βασιλείᾳ τοῦ πατρὸς αὐτῶν. ὁ ἔχων ⸀ὦτα ἀκουέτω.

Akkor az igazak fel fognak ragyogni, mint a nap az Atyjuk királyságában. „Akinek van füle, hallja meg!”

1.2. Nova Vulgata és magyar fordítások

NOVA VULGATA

Szent István Társulat fordítása

Szent Jeromos Katolikus Bibliatársulat fordítása

Békés-Dalos Újszövetségi Szentírás

Károli Gáspár revideált fordítása

Simon Tamás László O.S.B. Újszövetség-fordítása

24ALIAM PARABOLAM PROPOSUIT ILLIS DICENS: “SIMILE FACTUM EST REGNUM CAELORUM HOMINI, QUI SEMINAVIT BONUM SEMEN IN AGRO SUO.

24Más példabeszédet is mondott: „A mennyek országa hasonlít ahhoz az emberhez, aki jó magot vetett a földjébe.

24Más példabeszédet is mondott nekik: »Hasonlít a mennyek országa egy emberhez, aki jó magot vetett szántóföldjébe.

24Más példabeszédet is mondott nekik: „Hasonlít a mennyek országa az olyan emberhez, aki jó magot vetett földjébe.

24Más példázatot is adott eléjök, mondván: Hasonlatos a mennyeknek országa az emberhez, a ki az ő földébe jó magot vetett;

24Más példázatot is mondott nekik: – Hasonló a mennyek országa ahhoz az emberhez, aki jó magot vetett a szántóföldjébe.

25CUM AUTEM DORMIRENT HOMINES, VENIT INIMICUS EIUS ET SUPERSEMINAVIT ZIZANIA IN MEDIO TRITICI ET ABIIT.

25Amikor szolgái aludtak, jött az ellensége, és konkolyt szórt a búza közé, aztán elment.

25Amíg aludtak az emberek, eljött az ellensége, konkolyt vetett a búza közé és elment.

25Amikor mindenki aludt, jött ellensége és konkolyt szórt a búza közé, aztán eltávozott.

25De mikor az emberek alusznak vala, eljöve az ő ellensége és konkolyt vete a búza közé, és elméne.

25De amíg mindenki aludt, eljött ellensége, és konkolyt vetett a búza közé, s elment.

26CUM AUTEM CREVISSET HERBA ET FRUCTUM FECISSET, TUNC APPARUERUNT ET ZIZANIA.

26A vetés szárba szökött és kalászt hányt, de a konkoly is felütötte a fejét.

26Amikor kisarjadt a gabona és kalászba szökkent, előtűnt a konkoly is.

26Szárba szökött a vetés és kalászt hányt, de fölütötte fejét a konkoly is.

26Mikor pedig felnevekedék a vetés, és gyümölcsöt terme, akkor meglátszék a konkoly is.

26Amikor a vetés szárba szökött és magot hozott, megmutatkozott a konkoly is.

27ACCEDENTES AUTEM SERVI PATRIS FAMILIAS DIXERUNT EI: “DOMINE, NONNE BONUM SEMEN SEMINASTI IN AGRO TUO? UNDE ERGO HABET ZIZANIA?”.

27A szolgák elmentek a gazdához és megkérdezték: Uram, ugye jó magot vetettél földedbe? Honnét került hát bele a konkoly?

27Odamentek a szolgák a gazdához és azt mondták neki: ‘Uram! Ugye, te jó magot vetettél a szántóföldedbe? Honnan van hát benne a konkoly?’

27Erre a szolgák elmentek a gazdához és megkérdezték: Uram, ugye jó magot vetettél a szántóföldedbe? Honnan került belé a konkoly?

27A gazda szolgái pedig előállván, mondának néki: Uram, avagy nem tiszta magot vetettél-e a te földedbe? honnan van azért benne a konkoly?

27A szolgák ekkor odamentek a gazdához, és ezt mondták neki: „Uram, ugye jó magot vetettél földedbe? Honnan van akkor benne konkoly?”

28ET AIT ILLIS: “INIMICUS HOMO HOC FECIT”. SERVI AUTEM DICUNT EI: “VIS, IMUS ET COLLIGIMUS EA?”.

28Az így válaszolt: Ellenséges ember műve. A szolgák tovább kérdezték: Akarod, hogy elmenjünk és kigyomláljuk?

28Azt felelte nekik: ‘Ellenséges ember cselekedte ezt.’ A szolgák erre megkérdezték tőle: ‘Akarod-e, hogy elmenjünk és kiszedjük belőle?’

28Mire ő azt felelte: ellenséges ember műve az. A szolgák tovább kérdezték: akarod, hogy kimenjünk és kigyomláljuk?

28Ő pedig monda nékik: Valamely ellenség cselekedte azt. A szolgák pedig mondának néki: Akarod-é tehát, hogy elmenvén, összeszedjük azokat?

28„Ellenség tette ezt!” – mondta nekik. A szolgák erre ezt mondták: „Akarod, hogy kimenjünk, és összeszedjük?”

29ET AIT: “NON; NE FORTE COLLIGENTES ZIZANIA ERADICETIS SIMUL CUM EIS TRITICUM,

29Nem – válaszolta –, nehogy a konkolyt gyomlálva vele együtt a búzát is kitépjétek!

29Ő azonban azt felelte: ‘Nem, nehogy a konkolyt kiszedve kitépjétek vele együtt a búzát is.

29Nem, válaszolta, hogy a konkolyt gyomlálva ki ne tépjétek vele együtt a búzát is.

29Ő pedig monda: Nem. Mert a mikor összeszeditek a konkolyt, azzal együtt netalán a búzát is kiszaggatjátok.

29Ő azonban ezt mondta: „Nem, mert a konkolyt gyűjtve kiszaggatnátok vele együtt a búzát is.

30SINITE UTRAQUE CRESCERE USQUE AD MESSEM. ET IN TEMPORE MESSIS DICAM MESSORIBUS: COLLIGITE PRIMUM ZIZANIA ET ALLIGATE EA IN FASCICULOS AD COMBURENDUM EA, TRITICUM AUTEM CONGREGATE IN HORREUM MEUM”„.

30Hagyjátok, hadd nőjön mind a kettő az aratásig! Aratáskor majd szólok az aratóknak: Előbb a konkolyt szedjétek össze, kössétek kévébe és égessétek el, a búzát pedig gyűjtsétek csűrömbe!”

30Hagyjátok együtt felnőni mindkettőt az aratásig. Aratáskor majd megmondom az aratóknak: Gyűjtsétek először össze a konkolyt és kössétek kévékbe, hogy elégessék. A búzát pedig gyűjtsétek össze a magtáramba.’«

30Hagyjátok, hadd nőjön föl mindkettő az aratásig. Aratáskor majd megmondom az aratóknak: előbb a konkolyt szedjétek össze és kössétek kévébe, hogy tűzre kerüljön, a búzát pedig gyűjtsétek csűrömbe.”

30Hagyjátok, hogy együtt nőjjön mind a kettő az aratásig, és az aratás idején azt mondom majd az aratóknak: Szedjétek össze először a konkolyt, és kössétek kévékbe, hogy megégessétek; a búzát pedig takarítsátok az én csűrömbe.

30Hadd nőjön együtt mindkettő az aratásig! Az aratás idején majd megmondom az aratóknak: »Szedjétek össze először a konkolyt, kössétek kévébe, és égessétek el, a búzát pedig takarítsátok be csűrömbe!«”

31ALIAM PARABOLAM PROPOSUIT EIS DICENS: “SIMILE EST REGNUM CAELORUM GRANO SINAPIS, QUOD ACCIPIENS HOMO SEMINAVIT IN AGRO SUO.

31Egy másik példabeszédet is mondott nekik: „A mennyek országa hasonlít a mustármaghoz, amelyet fogott a gazda és elvetett földjében.

31Egy másik példabeszédet is mondott nekik: »Hasonló a mennyek országa a mustármaghoz, amelyet egy ember megfogott, és elvetett a szántóföldjébe.

31Egy másik példabeszédet is mondott: „Hasonlít a mennyek országa a mustármaghoz, amelyet fog az ember és szántóföldjébe vet.

31Más példázatot is adott eléjök, mondván: Hasonlatos a mennyeknek országa a mustármaghoz, a melyet vévén az ember, elvete az ő mezejében;

31Más példázatot is mondott nekik: – Hasonló a mennyek országa a mustármaghoz, amelyet fog az ember, és elvet szántóföldjébe.

32QUOD MINIMUM QUIDEM EST OMNIBUS SEMINIBUS; CUM AUTEM CREVERIT, MAIUS EST HOLERIBUS ET FIT ARBOR, ITA UT VOLUCRES CAELI VENIANT ET HABITENT IN RAMIS EIUS”.

32Ez kisebb minden más magnál, amikor azonban felnő, nagyobb minden veteménynél, fává terebélyesedik, úgyhogy jönnek az ég madarai, s fészket raknak ágai között.”

32Ez kisebb ugyan minden magnál, de amikor felnő, nagyobb lesz más veteményeknél. Fa lesz belőle, úgyhogy jönnek az ég madarai, és az ágai közt fészkelnek”.

32Ez kisebb ugyan minden magnál, de amikor fölnő, nagyobb minden veteménynél. Sőt akkora fává nő, hogy az ég madarai rászállnak és ágai közt fészket raknak.”

32A mely kisebb ugyan minden magnál; de a mikor felnő, nagyobb a veteményeknél, és fává lesz, annyira, hogy reá szállanak az égi madarak, és fészket raknak ágain.

32Ez kisebb ugyan minden magnál, de amikor megnő, nagyobb minden veteménynél, és fává lesz, úgyhogy jönnek az ég madarai, és fészket raknak ágai között.

33ALIAM PARABOLAM LOCUTUS EST EIS: “SIMILE EST REGNUM CAELORUM FERMENTO, QUOD ACCEPTUM MULIER ABSCONDIT IN FARINAE SATIS TRIBUS, DONEC FERMENTATUM EST TOTUM”.

33Ismét más példabeszédet mondott: „A mennyek országa hasonlít a kovászhoz, amelyet fogott az asszony, belekeverte három mérő lisztbe, s az egész megkelt tőle.”

33Azután egy másik példabeszédet mondott nekik: »Hasonló a mennyek országa a kovászhoz, amelyet egy asszony megfogott, és belekeverte három merőnyi lisztbe, amíg meg nem kelt az egész.«

33Ismét más példabeszédet is mondott: „Hasonlít a mennyek országa a kovászhoz, amelyet fog az asszony és három véka lisztbe kever úgy, hogy az egész megkel.”

33Más példázatot is mondott nékik: Hasonlatos a mennyeknek országa a kovászhoz, a melyet vévén az asszony, három mércze lisztbe elegyíte, mígnem az egész megkele.

33Más példázatot is mondott nekik: – Hasonló a mennyek országa a kovászhoz, amit fogott az asszony, belekevert három mérő lisztbe, és végül az egész megkelt.

34HAEC OMNIA LOCUTUS EST IESUS IN PARABOLIS AD TURBAS; ET SINE PARABOLA NIHIL LOQUEBATUR EIS,

34Ezeket mind példabeszédekben mondta el Jézus a népnek, s példabeszéd nélkül nem szólt hozzájuk.

34Mindezeket Jézus példabeszédekben mondta el a tömegnek. Példabeszéd nélkül semmit sem mondott nekik,

34Mindezt példabeszédekben mondta Jézus a népnek, példabeszéd nélkül nem szólt hozzájuk.

34Mind ezeket példázatokban mondá Jézus a sokaságnak, és példázat nélkül semmit sem szóla nékik,

34Mindezt példázatokban mondta el Jézus a sokaságnak, és példázat nélkül semmit nem mondott nekik,

35UT ADIMPLERETUR, QUOD DICTUM ERAT PER PROPHETAM DICENTEM: “APERIAM IN PARABOLIS OS MEUM, ERUCTABO ABSCONDITA A CONSTITUTIONE MUNDI”.

35Így beteljesedett a próféta szava, mely így szólt: Példabeszédre nyitom ajkam, hirdetem, ami a világ teremtésétől fogva el volt rejtve.

35hogy beteljesedjék, amit a próféta mondott: »Példabeszédekre nyitom ajkamat, kijelentem a világ alapítása óta elrejtett dolgokat«.

35Így beteljesedett a próféta jövendölése: „Példabeszédre nyitom ajkamat: hirdetem, mi rejtve volt a világ teremtésétől fogva.”

35Hogy beteljék a mit a próféta szólott, mondván: Megnyitom az én számat példázatokra; és kitárom, amik e világ alapítása óta rejtve valának.

35hogy beteljesedjék, amit a próféta mondott: Példázatokra nyitom majd számat, és a világ kezdete óta rejtett dolgokat hirdetek.

36TUNC, DIMISSIS TURBIS, VENIT IN DOMUM, ET ACCESSERUNT AD EUM DISCIPULI EIUS DICENTES: “DISSERE NOBIS PARABOLAM ZIZANIORUM AGRI”.

36Akkor elbocsátotta a népet, s bement a házba. Odamentek hozzá tanítványai, és kérték: „Magyarázd meg nekünk a szántóföldről és a konkolyról szóló példabeszédedet!”

36Akkor elbocsátotta a tömeget és hazament. Tanítványai odamentek hozzá és azt mondták: »Magyarázd meg nekünk a példabeszédet a szántóföldben lévő konkolyról!”

36Akkor elbocsátotta a népet és hazatért. Odamentek hozzá tanítványai és kérték: „Magyarázd meg nekünk a szántóföldről és a konkolyról szóló példabeszédet.”

36Ekkor elbocsátván a sokaságot, beméne Jézus a házba. És az ő tanítványai hozzámenének, mondván: Magyarázd meg nékünk a szántóföld konkolyáról való példázatot.

36Ekkor elbocsátotta a sokaságot, és bement a házba. Tanítványai odajöttek hozzá, és ezt mondták: – Magyarázd meg nekünk a szántóföld konkolyáról szóló példázatot!

37QUI RESPONDENS AIT: “QUI SEMINAT BONUM SEMEN, EST FILIUS HOMINIS;

37Így magyarázta meg nekik: „Aki a jó magot veti, az az Emberfia.

37Ő azt felelte nekik: »Aki a jó magot veti, az az Emberfia.

37Így magyarázta meg nekik: „Aki a jó magot veti, az az Emberfia.

37Ő pedig felelvén monda nékik: A ki a jó magot veti, az az embernek Fia;

37Így válaszolt nekik: – Az, aki a jó magot veti, az Emberfia.

38AGER AUTEM EST MUNDUS; BONUM VERO SEMEN, HI SUNT FILII REGNI; ZIZANIA AUTEM FILII SUNT MALI;

38A szántóföld a világ, a jó mag az ország fia, a konkoly pedig a gonoszság fia.

38A szántóföld a világ, a jó mag az ország fiai, a konkoly pedig a gonosz fiai.

38A szántóföld, ez a világ. A jó mag, az ország fia, a konkoly pedig, a gonosz fia.

38A szántóföld pedig a világ; a jó mag az Isten országának fiai; a konkoly pedig a gonosznak fiai.

38A szántóföld a világ. A jó mag az Ország fiai, a konkoly a Gonosz fiai.

39INIMICUS AUTEM, QUI SEMINAVIT EA, EST DIABOLUS; MESSIS VERO CONSUMMATIO SAECULI EST; MESSORES AUTEM ANGELI SUNT.

39Az ellenség, aki veti, az ördög. Az aratás a világ vége, az aratók az angyalok.

39Az ellenség, aki elvetette, az ördög, az aratás a világ vége, az aratók pedig az angyalok.

39Az ellenség, aki ezt veti, az ördög. Az aratás a világ vége, az aratók pedig az angyalok.

39Az ellenség pedig, a ki a konkolyt vetette, az ördög; az aratás pedig a világ vége; az aratók pedig az angyalok.

39Az ellenség, aki elvetette, az ördög. Az aratás a világ vége, az aratók pedig az angyalok.

40SICUT ERGO COLLIGUNTUR ZIZANIA ET IGNI COMBURUNTUR, SIC ERIT IN CONSUMMATIONE SAECULI:

40Ahogy a konkolyt összeszedik és tűzre vetve elégetik, úgy lesz a világ végén is.

40Ahogy a konkolyt összeszedik és tűzben elégetik, úgy lesz a világ végén is:

40Mint ahogy a konkolyt összeszedik és tűzben elégetik, úgy lesz a világ végén is.

40A miképen azért összegyűjtik a konkolyt és megégetik: akképen lesz a világnak végén.

40Ahogy tehát összegyűjtik a konkolyt és elégetik, úgy lesz a világ végén.

41MITTET FILIUS HOMINIS ANGELOS SUOS, ET COLLIGENT DE REGNO EIUS OMNIA SCANDALA ET EOS, QUI FACIUNT INIQUITATEM,

41Az Emberfia elküldi angyalait, hogy szedjenek össze országában minden botrányt és minden törvényszegőt.

41az Emberfia elküldi angyalait, azok összeszednek az ő országában minden botrányt, és azokat, akik gonoszságot cselekszenek,

41Az Emberfia elküldi angyalait. Azok összeszednek országában minden gonosztettet és gonosztevőt,

41Az embernek Fia elküldi az ő angyalait, és az ő országából összegyűjtik a botránkozásokat mind, és azokat is, a kik gonoszságot cselekesznek,

41Az Emberfia elküldi majd angyalait, és összegyűjtenek Országából minden bűnre vezető dolgot és gonosztevőt,

42ET MITTENT EOS IN CAMINUM IGNIS; IBI ERIT FLETUS ET STRIDOR DENTIUM.

42Ezeket tüzes kemencébe vetik, ott sírás és fogcsikorgatás lesz.

42és bedobják őket a tüzes kemencébe. Lesz majd ott sírás és fogcsikorgatás.

42és tüzes kemencébe vetik őket. Ott sírás és fogcsikorgatás lesz.

42És bevetik őket a tüzes kemenczébe: ott lészen sírás és fogcsikorgatás.

42és a tüzes kemencébe dobják majd őket. Lesz ott majd sírás és fogcsikorgatás.

43TUNC IUSTI FULGEBUNT SICUT SOL IN REGNO PA TRIS EORUM. QUI HABET AURES, AUDIAT.

43Akkor az igazak ragyogni fognak, mint a nap Atyjuk országában. Akinek van füle, hallja meg!

43Akkor az igazak ragyogni fognak Atyjuk országában, mint a nap. Akinek füle van, hallja meg!

43Akkor az igazak ragyognak majd, mint a nap, Atyjuk országában. Akinek füle van, hallja meg.

43Akkor az igazak fénylenek, mint a nap, az ő Atyjoknak országában. A kinek van füle a hallásra, hallja.

43Akkor az igazak majd ragyognak, mint a nap, Atyjuk országában. Akinek van füle, hallja meg!

1.3. Behatárolás

A szakasz Jézus tóparti beszédének (Mt 13) egy részlete (Mt 13,24-43), amely a példázatok láncolatából a búzáról és a konkolyról (Mt 13,24-30), a mustármagról (Mt 13,31-32) és a kovászról (Mt 13,33) szóló példabeszédeket, az evangélista összegző megjegyzését (Mt 13,34-35), illetve az első példázat magyarázatát (Mt 13,36-43) tartalmazza.

1.4. Szó szerinti üzenet

Az evangélista ebben az epizódban is Jézust mint Tanítót mutatja be, aki oktatja a népet. Egyszerű képekkel beszél a mennyek királyságáról, vagyis Isten uralmáról, annak titkáról egy-egy jellemzőt feltárva a hallgatóság előtt: Isten türelméről és a végső ítéletről (búza és a konkoly), az Atya Országának növekedéséről (a fává felnövekvő mustármag) és erejéről (a tésztát megkelesztő kovász). Jézus ezen tevékenységét is az ószövetségi prófétai ígéretek beteljesüléseként értelmezi Máté (Mt 13,34-35). Vagyis az evangélista hangsúlyozni kívánja Jézus tekintélyét, mivel az Atya titkait egyedül Ő tudja feltárni az emberek előtt (vö. Mt 11,27). Továbbá reményt kíván adni hallgatóságának azzal, hogy rámutat arra, hogy Istennek van hatalma a világban tapasztalt gonosz felett, a végső győzelem és megdicsőülés az Úré és azoké, akik Jézust követik.

1.5. Kulcsszavak rövid elemzése

συντέλεια αἰῶνός (szüntelejá ájónosz): a világkorszak beteljesülése, bevégződése (Mt 13,39.40)

A szókapcsolat első tagja csak Máténál fordul elő az evangéliumok közül, és mindig a világ(korszak) kifejezéssel együtt (Mt 13,39-40.49; 24,3; 28,20). Nem a világ végén van a hangsúly, hanem a beteljesülésen, a beteljesedésen. S ez összekapcsolódik Jézus második eljövetelével (Mt 24,3), aki angyalaival együtt dicsőségesen eljön (Mt 13,39-40.49) megítélni az embereket. De Jézus az ő feltámadása és a mennyből való dicsőséges eljövetele között sem hagyja magára övéit, ahogyan megígérte utolsó mondatával (Mt 28,20)! A mátéi szókapcsolat tehát reményteli, hiszen hirdeti, hogy Jézus Krisztus az, aki velünk marad mindvégig, s akiben minden világkorszak, az egész világtörténelem várakozása és küldetése beteljesül.

ἐκλάμψουσιν (eklámpszúszin): fel fognak ragyogni (Mt 13,43)

Ez a szó az Újszövetségben csak itt fordul elő, ami sajátos jelentésárnyalatot ad így a kifejezésnek. Viszont az Ószövetség lapjain többször megjelenik. Pl.: Az Úr az, aki megvilágosítja az ember sötétségét (2Sám 22,29); Simon főpap, aki mint a ragyogó nap, úgy tündökölt Isten templomában (Sir 50,7); a föld, amely felragyogott az Úr dicsőségétől (Ez 43,2); a tanultak, az értők ragyogni fognak, mint az égboltozat fénye (Dán 12,3). Ennek tükrében tehát az általunk vizsgált szakaszban a fény Isten dicsőségére utal, illetve az igaz emberek, vagyis az Úr parancsai szerint élő emberek megdicsőülésére, akik részeseivé válnak az Atya dicsőségének.

1.6. Kontextuális – kánoni párhuzamok

Párhuzamok Máté evangéliumán belül

Mt 3,10 A fejsze már a fák gyökerén van: Kivágnak és tűzre vetnek minden fát, amely nem terem jó gyümölcsöt.

Mt 3,12 Szórólapátja már a kezében van. Kitakarítja szérűjét, a búzát csűrébe gyűjti, a pelyvát pedig olthatatlan tűzbe vetve elégeti.

Mt 7,19 Kivágnak és tűzre vetnek minden fát, amely nem terem jó gyümölcsöt.

Mt 7,23 Akkor kijelentem nekik: Sosem ismertelek benneteket. Távozzatok színem elől, ti gonosztevők!

Mt 8,12 az ország fiait pedig kivetik a külső sötétségbe. Ott sírás és fogcsikorgatás lesz.

Mt 11,15 Akinek van füle, hallja meg!

Mt 13,50 és tüzes kemencébe vetik őket. Ott sírás és fogcsikorgatás lesz.

Mt 15,15 Péter megkérte: „Magyarázd meg nekünk ezt a példabeszédet!”

Mt 16,6 Jézus figyelmeztette őket: „Vigyázzatok, óvakodjatok a farizeusok és szadduceusok kovászától!”

Mt 17,2 Ott elváltozott előttük: arca ragyogott, mint a nap, ruhája pedig olyan fehér lett, hogy vakított, mint a fény.

Mt 17,20 Ezt felelte: „Mert gyenge a hitetek. Bizony mondom nektek, ha csak akkora hitetek lesz is, mint a mustármag, s azt mondjátok ennek a hegynek itt: Menj innét oda! – odamegy, s nem lesz nektek semmi sem lehetetlen.”

Mt 20,21 Megkérdezte tőle: „Mit akarsz?” „Intézd úgy – felelte –, hogy két fiam közül az egyik jobbod, a másik balod felől üljön országodban.”

Mt 24,31 Elküldi angyalait hangos harsonaszóval, s összegyűjtik a választottakat a szélrózsa minden irányából, az ég egyik szélétől a másikig.

Mt 25,31-46 Amikor eljön dicsőségében az Emberfia és vele minden angyal, helyet foglal fönséges trónján. Elébe gyűlnek mind a nemzetek, ő pedig különválasztja őket egymástól, ahogy a pásztor különválasztja a juhokat a kosoktól. A juhokat jobbjára állítja, a kosokat pedig baljára. Aztán így szól a király a jobbján állókhoz: Jöjjetek, Atyám áldottai, vegyétek birtokba a világ kezdetétől nektek készített országot! Éhes voltam, és adtatok ennem. Szomjas voltam, és adtatok innom. Idegen voltam, és befogadtatok. Nem volt ruhám, és felruháztatok. Beteg voltam, és meglátogattatok. Börtönben voltam, és fölkerestetek. Erre megkérdezik az igazak: Uram, mikor láttunk éhesen, hogy enned adtunk volna, vagy szomjasan, hogy innod adtunk volna? Mikor láttunk idegenként, hogy befogadtunk volna? Mikor láttunk betegen vagy börtönben, hogy meglátogathattunk volna? A király így felel: Bizony mondom nektek, amit e legkisebb testvéreim közül eggyel is tettetek, velem tettétek. Ezután a balján állókhoz is szól: Távozzatok színem elől, ti átkozottak, az örök tűzre, amely az ördögnek és angyalainak készült. Mert éhes voltam, s nem adtatok ennem. Szomjas voltam, s nem adtatok innom. Idegen voltam, s nem fogadtatok be. Nem volt ruhám, s nem ruháztatok fel. Beteg és fogoly voltam, s nem jöttetek el meglátogatni. Ekkor ezek is megkérdezik: Uram, mikor láttunk éhesen vagy szomjasan, idegenként vagy ruhátlanul, betegen vagy börtönben, s nem voltunk szolgálatodra? Erre majd ezt feleli: Bizony mondom nektek, amit a legkisebbek valamelyikével nem tettetek, velem nem tettétek. Ezek örök büntetésre mennek, az igazak meg örök életre.”

Szinoptikus és jánosi párhuzamok

Mk 4,10 Amikor egyedül maradt, tanítványai a tizenkettővel együtt megkérdezték, mi a példabeszédek értelme.”

Mk 4,27 Utána, akár alszik, akár ébren van, éjjel vagy nappal, a mag kicsírázik és szárba szökik, maga sem tudja hogyan.

Mk 4,30-34 Majd így folytatta: „Mihez hasonlítsuk az Isten országát? Milyen hasonlattal szemléltessük? Olyan, mint a mustármag. Amikor elvetik a földbe, kisebb minden más magnál. De aztán, hogy elvetették, egyre nő, és minden kerti veteménynél nagyobb lesz. Akkora ágakat hajt, hogy az égi madarak árnyékában tanyáznak.” Sok hasonló példabeszédben hirdette nekik a tanítást, hogy megértsék. Példabeszéd nélkül nem tanított. Mikor tanítványaival magukra maradtak, mindent megmagyarázott nekik.”

Mk 7,17 Amikor a tömeg elől bement a házba, tanítványai megkérdezték tőle, mi a példabeszéd értelme.

Mk 13,27 Szétküldi angyalait, és összegyűjti választottait a szélrózsa minden irányából, a föld szélétől az ég határáig.

Lk 8,9 Tanítványai megkérdezték, hogy mi a példabeszéd értelme.

Lk 13,18-21 Aztán így szólt: „Mihez hasonlít az Isten országa, mihez hasonlítsam? Hasonlít a mustármaghoz, amelyet egy ember fogott és elvetette a kertjében. Kikelt, és hatalmas fává terebélyesedett, úgyhogy az ég madarai tanyáztak ágai között.” Majd folytatta: „Mihez hasonlítsam Isten országát? Hasonlít a kovászhoz, amelyet vett az asszony, és belekeverte három mérő lisztbe, és az egész megkelt tőle.”

Lk 17,6 Az Úr ezt felelte: „Ha csak akkora hitetek lesz is, mint a mustármag, s azt mondjátok ennek a szederfának: Szakadj ki gyökerestül és verj gyökeret a tengerben! – megteszi nektek.”

Jn 8,44 Az ördög az atyátok, és atyátok kedvére igyekeztek tenni, aki kezdettől fogva gyilkos, nem tartott ki az igazságban, mert nincs benne igazság. Amikor hazudik, magából meríti, mert hazug, és a hazugság atyja.

Jn 15,6 Aki nem marad bennem, azt kivetik, mint a szőlővesszőt, ha elszárad. Összeszedik, tűzre vetik és elég.

Jn 15,8 Azáltal dicsőül meg Atyám, hogy bő termést hoztok, és a tanítványaim lesztek.

Jn 15,16 Nem ti választottatok engem, hanem én választottalak benneteket, s arra rendeltelek, hogy menjetek, teremjetek gyümölcsöt, maradandó gyümölcsöt. Akkor mindent megad nektek az Atya, amit a nevemben kértek tőle.

Kánoni elemzés (párhuzamok a Szentírás más könyveiben)

Zsolt 78,2 Példabeszédre nyitom meg ajkam, ősidők titkait hirdetem nektek

Zsolt 103,12 Amilyen távol van napkelet napnyugattól, olyan messze veti el tőlünk bűneinket.

Zsolt 141,9 Ments meg a huroktól, mit nekem vetettek, és a gonoszok csapdájától!

Ez 17,23 Izrael magas hegyén ültetem el, s ágakat fejleszt, gyümölcsöt terem, és pompás cédrussá fejlődik. Mindenféle madár alatta lakik, és mindenfajta szárnyas ágai árnyékában pihen meg.

Ez 31,6 Ágai közt rakott fészket az ég minden madara, lombozata alatt ellett az erdő minden vadja, és számtalan nép lakott árnyékában.

Dán 3,6 Aki nem borul le, és nem imádja, azt még ebben az órában tüzes kemencébe fogják vetni.

Dán 4,9.18 Lombja gyönyörű, gyümölcse bőséges, és minden élőlény számára ehető. Árnyékot adott a mező vadjainak, ágai közt meg az ég madarai fészkeltek, és minden élőlény róla táplálkozott. (…) Lombja gyönyörű, gyümölcse bőséges, és minden élőlény számára ehető, alatta tanyáznak a mező vadjai, és ágai közt fészkelnek az ég madarai.

Dán 12,3 Akkor az érteni tudók ragyogni fognak, mint a fénylő égbolt, s akik igazságra tanítottak sokakat, tündökölnek örökkön-örökké, miként a csillagok.

Jo 4,13 Lendítsétek meg a sarlót, mert beért a vetés; gyertek, tapossátok, mert megtelt a sajtó és túlárad a prés: oly nagy a gonoszságuk!

Szof 1,3 Elpusztítok embert, állatot, elpusztítom az ég madarait, a tenger halait; elbuktatom a gonoszt, eltörlöm az embert a föld színéről – mondja az Úr.

1Kor 2,7 hanem Isten titokzatos, rejtett bölcsességét, amelyet Isten öröktől fogva megdicsőülésünkre rendelt.

1Kor 3,9 Istennek vagyunk ugyanis munkatársai, ti meg Isten szántóföldje, Isten épülete vagytok.

1Kor 5,6 Dicsekvésetek nem helyes. Nem tudjátok, hogy egy kevés kovász az egész tésztát megerjeszti?

Gal 5,9 Egy kevés kovász az egész tésztát megerjeszti.

1Jn 3,4 Mindenki, aki vétkezik, megszegi a törvényt, mert épp a törvényszegés a bűn.

1Jn 3,9-10 Azok, akik Istentől születtek, nem követnek el bűnt, mert az ő magja bennük marad, és nem vétkezhetnek, mert Istentől születtek. Erről ismerhetők fel Isten gyermekei és a sátán fiai.

Jel 8,12 A negyedik angyal is megfújta a harsonát. Erre a Nap harmadát, a Hold harmadát és a csillagok harmadát érte a csapás: harmadrészük elsötétedett, a nappal és az éjszaka világossága a harmadával csökkent.

Jel 14,15-16 A templomból egy másik angyal jött ki, és nagy szóval kiáltott a felhőn ülőnek: „Ereszd neki sarlódat és arass, mert eljött az aratás ideje, és a vetés már érett a földön.” A felhőn ülő a földre vetette sarlóját és learatta a földet.

Jel 21,8 A gyávák, hitetlenek, gonoszok, gyilkosok, kicsapongók, csalók, bálványimádók és hazugok mind a lánggal égő kénköves tóba kerülnek. Ez lesz a második halál.

2. Meditatio – elmélkedés

2.1. Patrisztikus nézőpont

Aranyszájú Szent János: Ezután feltárja az ördög mesterkedéseinek módját, mondván: Amikor pedig aludtak az emberek, jött az ellensége, és konkolyt vetett a búza közé, és elment. Ezzel mutatja meg, hogy a tévedés az igazság után következik; ezt igazolják az események is, hiszen a próféták után jöttek az álpróféták és az apostolok után az álapostolok és Krisztus után az Antikrisztus. Ha ugyanis az ördög nem látná, hogy mit utánozzon, vagy hogy kiknek vessen cselt, nem kísértene. Mert látta azt, hogy az egyik százszoros, a másik hatvanszoros, a harmadik harmincszoros termést hoz, és azt képtelen volt kitépni és elfojtani, ami már gyökeret vert, ezért más módon próbálkozott a cselvetéssel, úgy, hogy a vetés közé szórta az eredeti magokhoz nagyon hasonlóvá tett sajátját, hogy így, könnyen becsapja azokat, akiket rá lehet szedni. Azért nem azt mondja Jézus, hogy más magot vetett, amely ránézésre eléggé hasonlít a búzamaghoz. Ebből is látszik az ördög gonoszsága, hogy akkor vetett, amikor már befejeződött az egész vetés, hogy ezzel jobban árthasson a földműves tevékenységének.

2.2. Tanítóhivatali nézőpont

2.2.1. Katolikus Egyház Katekizmusa

543. Minden ember meghívás kap arra, hogy belépjen az Országba. Ez a messiási ország, melyet először Izrael fiainak hirdettek, minden nép embereinek szól. Aki be akar lépni az Országba, annak el kell fogadnia Jézus szavát.

„Az Úr igéje ugyanis a földbe vetett maghoz hasonlít: akik hittel hallgatják és Krisztus kicsiny nyájához számláltatnak, azok magát az Országot fogadták be; a mag azután saját erejéből csírázik és növekszik egészen az aratásig.”

544. Az ország a szegényeké és a kicsinyeké, vagyis azoké, akik alázatos szívvel elfogadták. Jézus küldetése az, hogy „örömhírt vigyen a szegényeknek” (Lk 4,18). Boldognak mondja őket, mert „övék a mennyek országa” (Mt 5,3); az Atya a „kicsinyeknek” akarta kinyilatkoztatni azt, ami rejtve marad a bölcsek és az okosok előtt. A jászoltól a keresztig Jézus megosztja életét a szegényekkel; ismeri az éhséget, a szomjúságot és a nélkülözést. Sőt, azonosítja magát minden szegénnyel, és az irántuk tanúsított tevékeny szeretetet teszi az országába belépés föltételéül.

545. Jézus az Istenország asztalához hívja a bűnösöket: „Nem az igazakat jöttem hívni, hanem a bűnösöket” (Mk 2,17). Megtérésre szólítja föl őket, ami nélkül nem lehet belépni az Országba. De szóval és tettel megmutatja nekik Atyja határtalan irgalmát irántuk, és a határtalan „örömöt”, mely „az égben lesz egyetlen megtérő bűnös miatt” (Lk 15,7). E szeretet legfőbb bizonysága életének föláldozása „a bűnök bocsánatára” (Mt 26,28).

546. Jézus példabeszédek által -- melyek tanításának jellegzetességei -- hív arra, hogy belépjünk az Országba. Általuk hív meg az Ország ünnepi lakomájára, ugyanakkor radikális döntést kíván: az Ország elnyeréséért az embernek mindent el kell ajándékoznia; a szavak nem elegendők, tettekre van szükség. A példabeszédek szinte tükröt tartanak az ember elé, melyben fölismerheti: sziklás talajként vagy jó földként fogadja-e be az igét? Mit kezd a kapott talentumokkal? A példabeszédek lényegi magva Jézus és az Ország jelenléte a földön. Az embernek be kell lépnie az Országba, azaz Krisztus tanítványává kell lennie, hogy „megismerje a mennyek országának titkait” (Mt 13,11). A „kívülállóknak” (Mk 4,11) minden rejtve marad.

547. Jézus a maga szavait számos „erővel, csodával és jellel” kísérte (ApCsel 2,22), melyek mutatják, hogy az Ország Őbenne jelen van. Ezek bizonyítják, hogy Jézus a megígért Messiás.

548. A Jézus által végbevitt jelek bizonyítják, hogy őt az Atya küldte. Arra hívnak, hogy higgyenek Őbenne. Azoknak, akik hittel fordulnak feléje, Jézus megadja, amit kérnek. Akkor a csodák megerősítik a hitet Abban, aki az Atya cselekedeteit teszi: bizonyítják, hogy ő Isten Fia. A csodák ugyanakkor botrányt is okozhatnak. Ugyanis nem kíváncsiságot és mágikus kívánságokat akarnak kielégíteni. Jézust oly nyilvánvaló csodái ellenére is egyesek elutasították; sőt azzal vádolták, hogy az ördögök segítségével cselekszik.

549. Amikor Jézus embereket a földi éhségtől, igazságtalanságtól, betegségtől és haláltól megszabadít, messiási jeleket ad. De nem azért jött, hogy a földön minden bajt megszüntessen, hanem hogy az embereket a lehető legrosszabb rabszolgaságból, a bűn szolgaságából kiszabadítsa, mely hatálytalanítja istengyermeki hivatásukat és oka mindenfajta emberi rabszolgaságnak.

550. Isten országának eljövetele a Sátán országának veresége: „Ha pedig én Isten Lelkével űzöm ki a gonosz lelkeket, akkor bizony eljött hozzátok az Isten országa” (Mt 12,28). A Jézus által végzett ördögűzések megszabadítják az embereket a gonosz lelkek hatalmától. Elővételezik Jézus nagy győzelmét „evilág fejedelme” fölött. Krisztus keresztje által Isten Országa véglegesen megszilárdul: „Az Úr a fáról országolt”.

309. Ha Isten, a mindenható Atya egy rendezett és jó világ Teremtője, minden teremtményének gondját viseli, miért van a rossz? Erre a szorongató és elkerülhetetlen, fájdalmas és titokzatos kérdésre egyetlen elsietett válasz sem ad megoldást. A keresztény hit összessége ad választ erre a kérdésre: a teremtés jósága, a bűn tragédiája, Isten türelmes szeretete, aki elébe megy az embernek Szövetségeivel, Fiának megváltó Megtestesülésével, a Lélek ajándékával, az Egyház összehívásával, a szentségek erejével, a boldog életre szóló meghívással, melynek elfogadására a szabad teremtmények előzetes fölszólítást kapnak, de amely elől -- és ez félelmetes misztérium -- eleve elzárkózhatnak. Nincs a keresztény üzenetnek olyan részlete, mely legalább részben ne lenne válasz a rossz kérdésére.

310. De miért nem teremtett Isten olyan tökéletes világot, amelyből ki lenne zárva a rossz? A maga végtelen hatalmában Isten mindig tudna valami jobbat teremteni; mégis a maga végtelen bölcsességében és jóságában Isten szabad elhatározásával olyan világot akart teremteni, mely „úton van” végső tökéletessége felé. Ez a folyamat Isten tervében magában foglalja egyes létezők megjelenésével együtt mások eltűnését, a tökéletesebbekkel együtt a kevésbé tökéletes dolgokat, a természet építésével együtt a rombolásokat is. Így a fizikai jóval együtt létezik a fizikai rossz is, mindaddig, amíg a teremtés el nem éri tökéletességét.

311. Az angyaloknak és az embereknek mint értelmes és szabad teremtményeknek végső céljuk felé szabad választással és szeretettel kell haladniuk. Ezért le is térhetnek az útról. Ténylegesen vétkeztek is. Így lépett be a világba az erkölcsi rossz, mely összehasonlíthatatlanul súlyosabb, mint a fizikai rossz. Isten semmiképpen -- sem közvetlenül, sem közvetve -- nem oka az erkölcsi rossznak. Mégis megengedi, mert tiszteli teremtményeinek szabadságát, és titokzatos módon jót tud kihozni belőle:

„A mindenható Isten, (...) mivel Ő a legfőbb jó, semmiképpen sem adna teret műveiben a rossznak, ha nem volna annyira mindenható és jó, hogy még a rosszból is jót tud kihozni.”

312. Így idővel fölfedezhető, hogy Isten a maga mindenható gondviselésével még a teremtményei által okozott erkölcsi rossz következményeiből is tud valami jót kihozni. József mondja a testvéreinek: „Nem ti hoztatok engem ide, hanem Isten; (...) ti rosszat forraltatok ellenem, de Isten jóra fordította (...), hogy sok népet életben tartson” (Ter 45,8; 50,20). A legnagyobb erkölcsi rosszból, ami egyáltalán elkövethető volt, Isten Fiának minden ember bűne által történt elvetéséből és megöléséből Isten kegyelmének túláradása által a legnagyobb jót hozta létre: Krisztus megdicsőülését és a mi megváltásunkat. Természetesen ezáltal a rossz nem válik jóvá.

313 „Az istenszeretőknek minden a javukra válik” (Róm 8,28). A szentek ezt újra meg újra tanúsítják:

Sziénai Szent Katalin ezért mondta azoknak, akik „nagy türelmetlenséggel botránkoznak” és föllázadnak az ellen, ami velük történik: „Minden a szeretettől jön hozzánk, minden azért rendeltetett, hogy az ember üdvösségét szolgálja, Isten semmit sem tesz ezen célkitűzésén kívül”.

Morus Szent Tamás is kevéssel mártírhalála előtt így vigasztalta leányát: „Semmi sem történhet, amit Isten nem akar. Amit pedig Ő akar, bármilyen rossznak tűnjék is, valójában a legnagyobb jó számunkra.”

Norwichi Julianna úrnő pedig azt mondja: „Isten kegyelme által megtanultam, hogy szilárdan ragaszkodjam a hithez, (...) és erősen higgyem, hogy mindenféle dolog jó lesz (...). Te magad is látni fogod, hogy minden dolog jó lesz.” ("Thou shalt see thyself that all manner of thing shall be well.")

314. Szilárdan hisszük, hogy Isten a világ és a történelem ura. Gondviselésének útjai azonban számunkra gyakran ismeretlenek. Csak a végén, amikor véget ér töredékes megismerésünk és „színről színre” fogjuk látni Istent (1Kor 13,12), akkor fogjuk tökéletesen és egészen megismerni az utakat, melyeken Isten -- még a rossz és a bűn tragédiáin keresztül is -- elvezeti teremtését annak a végső szombatnak a nyugalmába, amelyért az eget és a földet teremtette.

825 „Az Egyházat már a földön igazi, bár még nem tökéletes szentség ékesíti.” Tagjaiban még el kell érnie a tökéletes életszentséget: „Ily sok és ennyire üdvösséges segítség birtokában a Krisztus-hívők, bármely állapotban éljenek is, az Úrtól arra kapnak meghívást, hogy ki-ki a maga útján olyan tökéletesen szent legyen, amilyen tökéletes maga az Atya”.

827 „Amíg Krisztus »szent, ártatlan, szeplőtelen«, bűnt nem ismert, és csak azért jött, hogy a nép bűneit kiengesztelje, addig a bűnösöket is magában foglaló Egyház egyszerre szent és mindig tisztulásra szorul, ezért szüntelenül a bűnbánat és a megújulás útját járja.” Az Egyház minden tagjának, a fölszentelt szolgákat is beleértve, meg kell vallaniuk, hogy bűnösök. A bűn konkolya az idők végezetéig mindnyájukban növekszik az Evangélium jó búzája között. Az Egyház tehát összegyűjti azokat, akiket megragadott Krisztus üdvössége, de még a megszentelődés útján vannak:

Az Egyház „tehát szent, jóllehet tagjai között vannak bűnösök is; mert nincs más élete, mint a kegyelemé; ha ezzel táplálkoznak, tagjai megszentelődnek, ha eltávolodnak tőle, bűnöket és a lélek szennyét vonják magukra, amik akadályozzák az Egyház szentségének sugárzását. Ezért az Egyház szenved és bűnbánatot tart ezekért az ártalmakért, és hatalma van arra, hogy Krisztus vérével és a Szentlélek ajándékával gyermekeit kiszabadítsa belőlük.”

1425 „Megtisztultatok, (...) megszentelődtetek, (...) megigazultatok az Úr Jézus Krisztus nevében és Istenünk Lelkében!"(1Kor 6,11). Tudatosítanunk kell, mily nagy Isten ajándéka, amit a keresztény beavatás szentségeiben kaptunk, hogy fölfogjuk, mennyire idegen a bűn attól, aki Krisztust öltötte magára. Ám Szent János apostol ezt is írja: „Ha azt állítjuk, hogy nincs bűnünk, saját magunkat vezetjük félre, és nincs meg bennünk az igazság” (1Jn 1,8). És maga az Úr tanított bennünket így imádkozni: „Bocsásd meg a mi vétkeinket” (Lk 11,4), egymás elleni vétkeink megbocsátását összekötvén azzal a megbocsátással, amit Isten ad a mi bűneinkre.

1426. A megtérés Krisztushoz, a keresztségből való új születés, a Szentlélek ajándékai, Krisztus táplálékul magunkhoz vett teste és vére bennünket szentté és feddhetetlenné tett „Őelőtte” (Ef 1,4), miként maga az Egyház, Krisztus jegyese Őelőtte „szent és szeplőtelen” (Ef 5,27). A keresztény beavatásban kapott új élet azonban sem az emberi természet törékenységét és gyöngeségét, sem a hagyomány által concupiscentiának nevezett bűnre való hajlandóságot nem szüntette meg, s ez utóbbi megmarad a megkereszteltekben, hogy próbára tétessenek a keresztény élet harcában Krisztus kegyelmétől támogatva. Ez a harc a megtérés harca az életszentségért és az örök életért, melyre az Úr szüntelenül hív minket.

1427. Jézus a megtérésre hív. E meghívás lényeges része az Ország meghirdetésének: „És betelt az idő, és elközelgett az Isten országa. Tartsatok bűnbánatot, és higgyetek az evangéliumban!” (Mk 1,15) Az Egyház igehirdetésében ez a meghívás elsősorban azokhoz szól, akik még nem ismerik Krisztust és az ő evangéliumát. Így a keresztség az első és alapvető megtérés fő helye. Az evangéliumban való hit és a keresztség által mond ellen az ember a gonosznak, s nyeri el az üdvösséget, azaz az összes bűnök bocsánatát és az új élet ajándékát.

1428. Krisztus meghívása a megtérésre állandóan visszhangzik tehát a keresztények életében. E második megtérés állandó feladat az egész Egyház számára, mely „bűnösöket foglal magába, egyszerre szent és mindig megtisztulásra szorul, ezért szüntelenül a bűnbánat és a megújulás útját járja”. E megtérésre törekvés nem pusztán emberi tett. A „töredelmes szív” mozgása ez, melyet a kegyelem vonz és indít, hogy válaszoljon az irgalmas Isten szeretetére, aki előbb szeretett bennünket.

1429. Szent Péter megtérése Mestere háromszoros megtagadása után ezt tanúsítja. Jézus végtelenül irgalmas tekintete váltja ki a bánat könnyeit és -- az Úr föltámadása után -- Péter iránta való szeretetének háromszoros megerősítését. A második megtérésnek közösségi jellege is van. Ez mutatkozik meg a meghívásban, melyet az Úr egy egész egyházhoz intéz: „Tarts bűnbánatot!” (Jel 2,5.16).

2630. Az Újszövetségben szinte nincs siralom-imádság, ami az Ószövetségben gyakori volt. Az Egyház imádságát a remény már a föltámadt Krisztushoz köti, jóllehet még a várakozás állapotában vagyunk és naponta meg kell térnünk. A keresztény kérés más mélységből fakad, abból, melyet Szent Pál sóhajtozásnak nevez. E sóhajtozás a teremtésé, mely „sóhajtozik és vajúdik” (Róm 8,22), de a miénk is, akik „várjuk a fogadott fiúságot, testünk megváltását, reményben ugyanis már üdvözültünk „ (Róm 8,23--24), végül magának a Szentléleknek elmondhatatlan sóhajtozásai, aki „segíti gyöngeségünket, mert mi még azt sem tudjuk, hogyan kell helyesen imádkoznunk” (Róm 8,26).

2.2.2. Pápai gondolatok

Ferenc pápa Laduato si’ kezdetűenciklikája

97. Az Úr azért tudott másokat arra hívni, hogy figyeljenek fel a világban lévő szépségre, mert ő maga is folytonos kapcsolatban állt a természettel, szeretettel és ámulattal eltelve figyelte. Miközben bejárta szülőföldje minden szegletét, elidőzött az ő Atyja által elültetett szépség szemlélésében, és arra hívta tanítványait, hogy felismerjék a dolgokban az isteni üzenetet: „Emeljétek fel szemeteket, és nézzétek meg a szántóföldeket: már megértek az aratásra” (Jn 4,35). „A mennyek országa hasonlít a mustármaghoz, amelyet fogott a gazda és elvetett földjébe. Ez kisebb minden más magnál, amikor azonban felnő, nagyobb minden veteménynél, fává terebélyesedik, úgyhogy jönnek az ég madarai, és fészket raknak ágai között” (Mt 13,31-32).

Ferenc pápa Evangelii gaudium kezdetűapostoli buzdítása

225. Ez a kritérium nagyon megfelelő az evangelizáció számára is, amely megköveteli a horizont szem előtt tartását, a lehetséges folyamatok alkalmazását és a hosszú utat. Maga az Úr földi életében sokszor felhívta tanítványai figyelmét, hogy vannak dolgok, amiket még nem értenek meg, s még várniuk kell a Szentlélek eljövetelére (vö. Jn 16,12-13). A búzáról és a konkolyról szóló példabeszéd (vö. Mt 13,24-30) az evangelizáció jelentős mozzanatát írja le, ami annak megmutatásában áll, hogyan tudja elfoglalni az ellenség az ország terét és tud kárt okozni a konkollyal, de a búza jósága, amely az időben nyilvánul ki, legyőzi azt.

278. A hit azt jelenti, hogy hiszünk őbenne, hisszük, hogy valóban szeret bennünket, hogy él, hogy titokzatosan be tud avatkozni, hogy nem hagy magunkra, hogy a maga hatalmával és végtelen kreativitásával a rosszból is képes jót kihozni. Azt jelenti: elhisszük, hogy győzelmesen halad előre a történelemben azokkal együtt „akik vele vannak, a meghívottak, a kiválasztottak és a hűségesek” (Jel 17,14). Higgyünk az evangéliumnak, amely azt mondja, hogy Isten országa már jelen van a világban, s különféle módokon itt is, ott is bontakozik, mint a kicsinyke mag, amely nagy fává tud nőni (vö. Mt 13,31-32), mint egy maroknyi kovász, amely sok lisztet meg tud keleszteni (vö. Mt 13,33), s mint a jó mag, amely a konkoly között nő fel (vö. Mt 13,24-30) – és ez mindig örvendetesen meglep bennünket. Jelen van, újra eljön, küzd azért, hogy újra virágozhasson. Krisztus feltámadása ennek az új világnak a hajtásait hozza mindenütt; s még ha le is nyesik, újra kihajt, mert az Úr feltámadása már áthatotta e történelem rejtett szövedékét, mert Jézus nem hiába támadt fel. Ne maradjunk az eleven remény ezen útjának a szélén!

XVI. Benedek pápa Sacramentum Caritatis kezdetűapostoli buzdítása

79 Krisztusban, aki az Egyháznak, tulajdon Testének a Feje, az összes keresztények „választott nemzetség, királyi papság, szent nemzet, tulajdonul kiválasztott nép” (1Pt 2,9), hogy annak dicsőségét hirdessék, aki a sötétségből meghívta őket csodálatos világosságára. Az Eucharisztia mint megélendő misztérium, mindannyiunknak saját életkörülményeink közepette felkínálja, hogy egzisztenciális helyzeteinkben naponta éljük meg a keresztény újdonságot. Ha az eucharisztikus áldozat táplálja és növeli bennünk mindazt, amit a keresztségben – mely mindegyikünket meghívott az életszentségre – kaptunk, akkor ennek meg kell mutatkoznia éppen azokban a helyzetekben és életállapotokban, amelyben ki-ki él. Napról napra Isten előtt kedves kultusszá válunk, ha életünket hivatásként éljük. A liturgikus összejövetelből kiindulva maga az Eucharisztia szentsége kötelez, hogy mindennapi életünkben minden Isten dicsőségére történjék.

Mivel a világ „szántóföld” (Mt 13,38), ahol Isten jó magként helyezi el fiait, a világi hívők – a keresztség és bérmálás kegyelméből és az Eucharisztiával megerősítve -, arra hivatottak, hogy a Krisztus által hozott radikális újdonságot az élet szokványos körülményei között éljék meg. Ápolniuk kell magukban a vágyat, hogy az Eucharisztia egyre mélyebben ivódjék bele mindennapi életükbe, és tegye őket felismerhető tanúkká munkahelyükön és az egész társadalomban. Különös bátorítással fordulok a családokhoz, hogy merítsenek indításokat és erőt ebből a Szentségből. A férfi és a nő szeretete, az élet elfogadása, a nevelés azok a kiváltságos helyek, melyeken az Eucharisztia meg tudja mutatni, hogy át tudja formálni és beteljesedésre tudja vinni a lét értelmét. A lelkipásztorok soha ne hagyjanak fel azzal, hogy támogassák, neveljék és bátorítsák a világi híveket, hogy teljesen életszentségre szóló hivatásuk szerint éljenek ebben a világban, melyet Isten annyira szeretett, hogy a Fiát adta oda, hogy üdvözüljön a világ (vö. Jn 3,16).

Szent II. János Pál pápa Evangelium vitae kezdetűenciklikája

95. „Úgy éljetek mint a világosság fiai... keressétek, ami kedves az Úrnak és ne legyen részetek a sötétség terméketlen tetteiben”. A mai társadalmi környezetben, melyet az „élet kultúrája” és a „halál kultúrája” közötti drámai harc jellemez, ki kell érlelni egy erős kritikai érzéket, mely fölismeri az igaz értékeket és a hiteles igényeket.

Sürgető feladat a lelkiismeretek általános mozgósítása és a közös etikai erőfeszítés, hogy mozgásba lendüljön az életet szolgáló nagy stratégia. Mindannyiunknak együtt kell építenünk az élet új kultúráját. Ez a kultúra új, mert képes az emberi élet körüli mai hatalmas problémákkal szembenézni és megoldani azokat; új, mert az összes keresztények komoly és tevékeny meggyőződéssel teszik magukévá; új, mert képes komoly és bátor kulturális szembeszállásra mindenkivel. E kulturális fordulat sürgőssége történelmi helyzetünkhöz kötődik, de az Egyház sajátos evangelizáló küldetésében gyökerezik. Az Evangéliumnak ugyanis az a célja, hogy „belülről formálja át, újítsa meg az emberiséget”; olyan mint a kovász, mely megkeleszti az egész tésztát,[430] s mint ilyen arra van rendelve, hogy áthassa és belülről lelkesítse az összes kultúrákat, hogy azok az ember és élete egész igazságát megmutathassák.

Azzal kell kezdenünk, hogy a keresztény közösségeken belül megújítjuk az élet kultúráját. Nagyon gyakran a hívők, még azok is, akik aktív részesei az egyházi életnek, szakadást látnak a keresztény hit és annak az életre vonatkozó etikai követelményei között, s így erkölcsi szubjektivizmusba és ennek megfelelő elfogadhatatlan cselekvésre jutnak. Nagyon világosan és bátran meg kell kérdeznünk önmagunkat, hogy az életnek milyen kultúrája terjedt el ma egyházmegyéink hívei, családjai, csoportjai és közösségei között. Ugyanilyen világosan és határozottan kell meghatároznunk, hogy milyen lépéseket kell tennünk az élet szolgálatára, annak teljes igazsága szerint. Ugyanakkor elő kell mozdítanunk a komoly és elmélyült párbeszédet mindenkivel, még a nem keresztényekkel is, az emberi élet alapvető problémáiról, a szellemi műhelyekben, különböző foglalkozási területeken, s ahol az emberek mindennapos élete zajlik.

Szent VI. Pál pápa Evangelii nuntiandi kezdetűapostoli buzdítása

8. Az evangélium hirdetőjeként Krisztus elsősorban az „Országot” hirdeti, azaz az Isten Országát, amelyet olyannyira fontosnak tekint, hogy ami rajta kívül esik, az csupán a „többi”, amelyet hozzáadnak [Mt 6,33]. Az Isten Országa tehát a legfőbb; minden egyebet ehhez kell mérni. Sokféle formában érzékelteti, mily boldogság az Isten Országához tartozni, de ennek a boldogságnak különös útjai vannak: olyanok, amelyeket a világ megvet [Mt 5,3-12]. Leírja ennek az Országnak követelményeit, – úgy mondhatni magna chartáját [Mt 5-7], beszél az Isten Országának hírnökeiről [Mt 10], titkairól [Mt 13], „kicsinyeiről” [Mt 18]. Szól arról, hogy akik az Isten Országának eljövetelét várják, azoknak virrasztaniuk kell és hűségesnek kell lenniük [Mt 24-25].

2.3. Liturgikus nézőpont

2.3.1. Az evangéliumi szakasz kapcsolódási pontjai a szentmise szertartásának egyéb szövegeivel

A mai evangélium (hosszabb forma: Mt 13,24-43; rövidebb forma: Mt 13,24-30) középpontjában a búzáról és a konkolyról szóló példabeszéd áll, de a hosszabb formában hallhatjuk a mustármagról és a kovászról szóló rövid példázatot is. A búzáról és a konkolyról szólóban megjelenik az ítélet és a „tüzes kemence” képe. Isten azonban azt szeretné, ha minél többen megtérnének, s türelmességét mutatja az, hogy az utolsó napig vár az ítéletével: ekkor derül csak ki, ekkor dől csak el, melyik hajtásból is lett konkoly. Ezt és az Isten irgalmas, jóságos igazságosságába vetett reményt erősíti az olvasmány (Bölcs 12,13.16-19). Leírja, hogy az Úr nem ítél igazságtalanul, s azt is, hogy enyhén ítél, s nagy kímélettel igazgatja teremtményeit. Továbbá kifejezi azt a remény is, hogy az Úr, amikor ítél, alkalmat ad a bűnök megbánására. Ezzel az olvasmány kiegészíti, értelmezi és teljesebbé teszi az evangélium értelmezését.

A válaszos zsoltár (Zsolt 85,5-6.9-10.15-16a) az olvasmány gondolatait mélyíti el, s az Isten jóságos irgalmába vetett hitnek ad hangot, és Isten könyörületéért imádkozik. A kezdőének (Zsolt 53,6.8) és a kezdő könyörgés szövegeiben is az Úr jósága, irgalma és Isten ajándékaiért való fohászkodás jelenik meg. Ezek mind arra irányulnak, hogy az evangéliumban hallható példabeszédekben bemutatott mennyek országa lehessen osztályrészünk, a hívő nép ezt reméli, s ehhez kér segítséget Istentől.

Szintén ehhez kapcsolhatók az egyetemes könyörgések is. Isten országának bennünk és a világban való növekedését kéri már a papi bevezető könyörgés is. A hívek könyörgéseiben mind-mind az evangéliumi példabeszédekre utaló képek és kifejezések jelennek meg: a második a búza–konkoly evangéliumi ellentétén alapul, a harmadik a jó és rossz megkülönböztetését, a negyedik a bőséges termés reményét, az ötödik pedig az utolsó ítéletet, a „szétválasztást” állítja a középpontba.

A szentlecke (Róm 8,26-27) kiemeli, hogy gyöngeségünkben a Lélek siet segítségünkre, ezzel is reményt adva a mennyek országára való készüléshez.

Az alleluja vers az ország titkainak feltárásáról szól, ez is az evangéliumhoz kapcsolódik: a mennyek országáról beszélnek az evangéliumi szakasz példabeszédei.

A két választható áldozási ének közül az első (Zsolt 110,4-5) azt a gondolatot erősíti meg, miszerint Isten gondoskodik az őt félőkről, a benne bízókról.

Az áldozás utáni könyörgés szintén azért fohászkodik, hogy Isten legyen irgalmas népéhez, s részesítsen bennünket a mennyek országának jutalmában.

2.3.2. Liturgikus énekek

Éneklő Egyház:

Tekints le, Isten (611)

https://nepenektar.hu/idoszak/evkozi_ido/liturgia/211/gr/784/tekints-le-isten-protector-noster

Gitáros, illetve taizei énekek:

Teremts bennem tiszta szívet

https://www.youtube.com/watch?v=3z4qCPmvx_E

Dax – Életünk malomköve

http://daxdalok.hu/Dalok/IstenTenyeren.zip

2.4. Pedagógiai nézőpont

2.4.1. Evangélium témáját feldolgozó irodalmi művek

Dora Rappard: Csak a kegyelem

Támasz nincs velem – csak a kegyelem.

Semmi más nem tart meg engem,

mint törött mankó hagy cserben,

s csak a kegyelem marad énvelem.

Mit érek magam? Mind haszontalan

amit tettem és elértem;

Megrontotta bűnöm, vétkem.

Védő nincs velem – csak a kegyelem.

Isten jósága, Jézus halála,

Szentlélek-adta új élet –

más nem adhat békességet

nékem idelenn! – Csak a kegyelem.

Boldog, ki bűnnel győztes harcra kél.

megtisztul Jézus vérében,

győz a Bárány erejében

s zengi szüntelen: Csak a kegyelem…

Ahogy sebzetten, észrevételen

őz rejtőzik sűrűségbe,

roskadok le Hozzád térve,

s gyógyír nincs velem – csak a kegyelem.

S bár az ős gonosz támad, ostoroz –

kárt lelkemben hogyan tenne!

Betakar Isten kegyelme!

Csak az van velem! – Csak a kegyelem.

És ha fájdalom terhét hordozom,

ha sötét, mély völgybe érek,

ott is kísér tiszta fényed.

Más fény nincs velem. – Csak a kegyelem.

Hadd énekelem: Csak a kegyelem!

Elég életre, halálra,

elérni örök hazámba!

Elég szüntelen. Csak a kegyelem.

Konkoly a búza közt: mi legyen vele? (részlet)

Böjte Csaba OFM a tanítványok feladatáról

Ott van a házasságtörő asszony, az öreg Nikodémus, Zakeus és a többiek, és Jézus nem foglalkozik azok vétkeivel, hanem a szeretetét, mint a nap a fényét, jóságosan kiárasztja mindenkire. Felviszik egy magas hegyre, le akarják taszítani a szakadékba, és ő nem vitázik, szó nélkül keresztülmegy a tömegen.

Vagy ott van nagycsütörtök, nagypéntek! Jézust Heródes elé hurcolják, és ő hallgat, egyszerűen nem harcol a „konkollyal". Természetesen kérdezhetné Heródestől: "Te akarsz engem elítélni, te aki egy részeg tivornyázás közben - csak úgy- lefejeztetted Keresztelő Jánost? Te ítélkezel az erkölcs, az igazság nevében?" Nem kérdezi se ezt, se mást, szelíden hallgat, majd a kereszten alázattal megszólal: "Bocsásd meg nekik Atyám, mert nem tudják, hogy mit cselekszenek". Húsvét hajnalán feltámad és nincs számonkérés, kerekasztal megbeszélés, történtek kielemzése, munkaszerződések felbontása, de nincs duzzogó félreülés vagy lihegő bosszú, egyszerűen Jézus nem foglalkozik a „konkollyal", Ő szeret, és jóságosan megéli a maga százszoros, ezerszeres áldást adó mindennapjait.

Ha megnézzük Isten szentjeit, az ő életükben is ugyanezt látjuk. Szent Ferenc nem mást akar jobbá tenni, hanem önmagát akarja Isten szeretetében, jóságában megszentelni. Ő akar jó földbe hullott búzaszem lenni, ötvenszeres, százszoros termést hozni. Tudja, hogy neki ez a dolga, és nem mások kioktatása, számonkérése, elítélése. Csodálom Kalkuttai Teréz anyát, aki körbejár jót cselekedve, befogadja a másoktól eldobott gyermekeket, a senkinek nem kellő koldusokat, leprásokat, és nem ítélkezik a kapzsi, harácsoló, gazdagok fölött. Nem megy neki a korrupt bürokratikus törvények mögé búvó politikusoknak, nem áll neki tépkedni a XX. század megannyi konkolyát.

Mennyi idő, energia pazarlódik el fölösleges zsummogással, civakodással, haragos duzzogással? Naponta hány órát pazarolunk arra, hogy mások életében a hibákat, botlásokat, bűnöket meglássuk, levadásszuk, kibeszéljük? Milyen sok értékes "búzaszem teremhetne" életünkben, ha nem a körülöttünk lévő „konkolyok" és „konkolykák" kiráncigálásával töltenénk az időnket?

Drága Mennyei Atyánk, nagy-nagy alázattal kérlek, hogy adj nekünk erőt, hogy arra összpontosítsunk, aminek elvégzését ránk bíztad! Segíts, hogy minden időnket, energiánkat arra fordítsuk, hogy a magunk dolgát jó végre vigyük. Add, hogy megértsem, hogy sokkal jobb, ha még botladozva is, de a magunk dolgát végezzük, mint ha más dolgába belekontárkodunk. Alázattal kérlek, hogy nagylelkűen el tudjam viselni a „konkolyt" mások életében, és a magam életében megteremjem a százszoros termést, a Te dicsőségedre, drága népem javára.

2.5. Kérdések az evangéliumhoz

– A tanítvány jézusi értelmezése jellemző-e rám?

3. Oratio – imádság

A szentmise első könyörgése

Urunk, Istenünk, könyörülj népeden, és add nekünk bőségesen kegyelmed ajándékait, hogy mindenkor élő hittel, reménységgel, szeretettel és állandó éberséggel teljesítsük parancsaidat. A mi Urunk, Jézus Krisztus, a te Fiad által, aki veled él és uralkodik a Szentlélekkel egységben. Ámen.

Sarutlan Karmelita Nővérek imája:

Kimegy a magvető vetni. Egy mag a földbe hull. Mi lesz a sorsa? Egyszerű pusztulás, vagy egy szinte hihetetlen változás: kövér búzakalásszá vagy magas fává való átalakulás? Urunk, Jézus, Te magad teszed föl ezt a kérdést a magvetőről szóló példabeszédedben, és nyugtalanító magyarázatot fűzöl hozzá: mindez a mi lelkünkben történik, szabadon válaszolhatunk a kérdésedre, megválaszthatjuk lelki utunkat. Úton vagy velünk, Uram, kihívást adsz nekünk, lehetőséget kínálsz: vajon engedjük-e magunkat a Szentlélek által vezettetni?

Mennyei Atyánk, aki akarsz lakni bennünk szent Fiaddal és a Szentlélekkel együtt, könyörögjünk hozzád: adj nekünk figyelmes szívet, szolgálatkész akaratot, hogy megértsük e példabeszéd tanítását, mely Jézus keresztjének titkáról szól, és hogy az élet viszontagságaiban belesimulhassunk akaratodba. Igen, Atyánk, boldog a szemünk, mely lát Téged a hitben, boldog a fülünk, mely meghallja szerető hangodat. Boldogok vagyunk, mert Fiad követésére hívsz és a Szentlélek szelíd erejével vezetsz. Áldott légy, Urunk, Istenünk, mindörökkön örökké! Ámen.

4. Contemplatio – szemlélődés

Az igazak ragyogni fognak, mint a nap (Mt 13,24-43)

(Forrás: Pixabay)

5. Condivisio – megosztás

Örömhír megfogalmazása: Nekem ebben a szakaszban az az örömhírem, hogy...

– Isten szeretetéé a végső győzelem!

6. Actio – tettekre váltás

Tanúságtétel megfogalmazása: Az evangéliumi szakasz arra ösztönöz, hogy…

– Éljem felelősséggel az életemet, mert a világ végén a szeretet alapján leszek én is megítélve!

Impresszum

A Lectio divina segédanyag kiadványok elsődleges célja, hogy az imádságos bibliaolvasáshoz támpontokat adjanak.
A segédanyagok felépítése a lectio divina módszer szerinti felosztást követi, egy kötetbe gyűjtve össze a bibliai szöveg megismerését segítő dokumentumok egy válogatását az evangéliumok római katolikus liturgia szerinti szakaszaihoz.

Lectio divina segédanyag, Évközi 16. vasárnap („A” év)

Borítófotó © Pixabay

A Biblia szövegének fordításait a következő forrásokból vettük át:

– liturgikus szöveg: igenaptar.katolikus.hu (utolsó letöltés 2020. szeptember 18.)

– a görög szöveget az SBLGNT (utolsó letöltés 2020. május 11.)

– latin fordítás: Vatikán online archívuma (utolsó letöltés 2020. május 14.)

– további magyar fordítások: szentiras.hu (utolsó letöltés 2020. május 12.)

Aranyszájú Szent János gondolatait a Catena Aurea német nyelvű kiadása alapján Asztalos Lívia fordította

Katolikus Egyház Katekizmusa: archiv.katolikus.hu/kek (utolsó letöltés 2020. május 15.)

Pápai gondolatok: regi.katolikus.hu (utolsó letöltés 2020. szeptember 14.)

Dora Rappard: Csak a kegyelem – https://keresztyenversek.wordpress.com/tag/vigasz/page/2/

A Lectio divina segédanyag összeállításában a lectio divina munkacsoport működött közre, melynek vezetője Nyúl Viktor, egykori és jelenlegi tagjai pedig: Asztalos Gábor Tamás, Asztalos Lívia, Csonka Laura, Endrédi Melinda, Geiszelhardt Sára, Görföl Tibor, Haász Rebeka Anna, Fazekas Zsófia, Hegyi László, Járai Ferenc, Máté Mária Magdolna Teréz nővér, Mohay Réka, Molnár Dzsenifer, Nyúlné Révfalvi Ildikó, Rácz Dávid Viktor, Rácz Édua Anna, Révai László, Roszkopf Rita, Sárszegi Judit, Szabóné Nagy Katalin, Szily Boglárka, Vermes Nikolett.

Ezen kiadvány tartalma szerzői jogi védelem alatt áll. A szerzői jogok tulajdonosai a fentebb említett esetekben az ott megjelölt jogtulajdonosok, külön meg nem jelölt esetekben a Pécsi Egyházmegye. Hitbuzgalmi és lelkipásztori célra a kiadvány anyaga szabadon felhasználható.

Kiadja a Pécsi Egyházmegye, 2023

7621 Pécs, Dóm tér 2.

E-levélcím: lectio.divina@pecs.egyhazmegye.hu

Honlap: lectiodivina.hu

Verziószám: 1.03