+ EVANGÉLIUM Szent Máté könyvéből

Aki utánam akar jönni, tagadja meg önmagát!

Abban az időben:

Jézus többször felhívta tanítványai figyelmét arra, hogy neki Jeruzsálembe kell mennie, sokat kell szenvednie a vénektől, főpapoktól és az írástudóktól, megölik, de a harmadik napon feltámad a halálból. Erre Péter félrevonta őt, és óva intette: „Isten ments, Uram! Ez nem történhet veled!” Mire ő Péterhez fordult: „Távozz tőlem, sátán! Botránkoztatsz, mert nem az Isten ügyére van gondod, hanem az emberekére!”

Azután így szólt tanítványaihoz: „Ha valaki követni akar engem, tagadja meg magát, vegye föl keresztjét és kövessen. Mert mindaz, aki meg akarja menteni életét, elveszíti azt; és aki énértem elveszíti életét, megtalálja azt. Mert mit használ az embernek, ha az egész világot megnyeri is, de a lelke kárt szenved? Mit is adhatna az ember cserébe saját lelkéért?

Az Emberfia pedig el fog jönni Atyjának dicsőségében, angyalai kíséretében, és megfizet mindenkinek tettei szerint.”

1. Lectio – olvasás

1.1. Görög szöveg szó szerinti fordítása

2^1Ἀπὸ τότε ἤρξατο ὁ Ἰησοῦς δεικνύειν τοῖς μαθηταῖς αὐτοῦ ὅτι δεῖ αὐτὸν εἰς Ἱεροσόλυμα ἀπελθεῖν καὶ πολλὰ παθεῖν ἀπὸ τῶν πρεσβυτέρων καὶ ἀρχιερέων καὶ γραμματέων καὶ ἀποκτανθῆναι καὶ τῇ τρίτῃ ἡμέρᾳ ἐγερθῆναι.

Ettől fogva Jézus elkezdte megmagyarázni tanítványainak, hogy neki fel kell mennie Jeruzsálembe, és sokat kell szenvednie a vénektől és a főpapoktól és az írástudóktól, és meg kell ölettetnie (ki kell, hogy oltsák az életét), és a harmadik napon fel kell támadnia.

2^2καὶ προσλαβόμενος αὐτὸν ὁ Πέτρος ἤρξατο ἐπιτιμᾶν αὐτῷ λέγων Ἵλεώς σοι, κύριε·οὐ μὴ ἔσται σοι τοῦτο.

És félrevonva őt Péter elkezdte megróni mondva neki: „Mentsen Isten, Uram: nem történik meg ez veled.”

2^3ὁ δὲ στραφεὶς εἶπεν τῷ Πέτρῳ·Ὕπαγε ὀπίσω μου, Σατανᾶ σκάνδαλον εἶ ἐμοῦ, ὅτι οὐ φρονεῖς τὰ τοῦ θεοῦ ἀλλὰ τὰ τῶν ἀνθρώπων.

Az pedig megfordulva mondta Péternek: „Távozz mögém, sátán: csapdám vagy, mert nem Isten (dolgai) szerint, hanem az emberek (dolgai) szerint gondolkodol. (mert nem Isten ügyével vagy elfoglalva, hanem az emberekével.)

2^4Τότε ὁ Ἰησοῦς εἶπεν τοῖς μαθηταῖς αὐτοῦ·Εἴ τις θέλει ὀπίσω μου ἐλθεῖν, ἀπαρνησάσθω ἑαυτὸν καὶ ἀράτω τὸν σταυρὸν αὐτοῦ καὶ ἀκολουθείτω μοι.

Akkor Jézus mondta a tanítványainak: „Ha valaki utánam akar jönni, tagadja meg magát, és vegye fel a keresztjét, és kövessen engem.”

2^5ὃς γὰρ ἐὰν θέλῃ τὴν ψυχὴν αὐτοῦ σῶσαι ἀπολέσει αὐτήν·ὃς δʼ ἂν ἀπολέσῃ τὴν ψυχὴν αὐτοῦ ἕνεκεν ἐμοῦ εὑρήσει αὐτήν.

Aki ugyanis ha meg akarja menteni az életét, el fogja veszíteni azt, aki viszont elveszíti az életét értem, meg fogja találni azt.

2^6τί γὰρ ὠφεληθήσεται ἄνθρωπος ἐὰν τὸν κόσμον ὅλον κερδήσῃ τὴν δὲ ψυχὴν αὐτοῦ ζημιωθῇ; ἢ τί δώσει ἄνθρωπος ἀντάλλαγμα τῆς ψυχῆς αὐτοῦ;

Ugyanis mi hasznát veszi egy ember, ha az egész világot megnyeri, de lelkében (életében) kárt szenved? Vagy mit fog adni egy ember a lelkének (az életének) ellenértékéül?

2^7μέλλει γὰρ ὁ υἱὸς τοῦ ἀνθρώπου ἔρχεσθαι ἐν τῇ δόξῃ τοῦ πατρὸς αὐτοῦ μετὰ τῶν ἀγγέλων αὐτοῦ, καὶ τότε ἀποδώσει ἑκάστῳ κατὰ τὴν πρᾶξιν αὐτοῦ.

Ugyanis szükségszerűen el fog jönni az Emberfia, az Atyjának dicsőségében az angyalaival együtt, és akkor meg fog fizetni kinek-kinek a cselekedete szerint.”

1.2. Nova Vulgata és magyar fordítások

NOVA VULGATA

Szent István Társulat fordítása

Szent Jeromos Katolikus Bibliatársulat fordítása

Békés-Dalos Újszövetségi Szentírás

Károli Gáspár revideált fordítása

Simon Tamás László O.S.B. Újszövetség-fordítása

21EXINDE COEPIT IESUS OSTENDERE DISCIPULIS SUIS QUIA OPORTERET EUM IRE HIEROSOLYMAM ET MULTA PATI A SENIORIBUS ET PRINCIPIBUS SACERDOTUM ET SCRIBIS ET OCCIDI ET TERTIA DIE RESURGERE.

21Ettől kezdve Jézus jelezni kezdte tanítványainak: Jeruzsálembe kell mennie, sokat kell szenvednie a vénektől, a főpapoktól és az írástudóktól, megölik, de harmadnap feltámad.

21Ettől az időtől kezdte Jézus jelezni a tanítványainak, hogy Jeruzsálembe kell mennie, sokat kell szenvednie a vénektől, főpapoktól és írástudóktól, meg kell, hogy öljék, és harmadnapra föl kell támadnia.

21Ettől fogva Jézus többször fölhívta tanítványai figyelmét arra, hogy Jeruzsálembe kell mennie, sokat kell szenvednie a vénektől, főpapoktól és írástudóktól, megölik, de harmadnapon föltámad.

21Ettől fogva kezdé Jézus jelenteni az ő tanítványainak, hogy néki Jeruzsálembe kell menni, és sokat szenvedni a vénektől és a főpapoktól és az írástudóktól, és megöletni, és harmadnapon föltámadni.

21Ettől fogva kezdte Jézus nyilvánvalóvá tenni tanítványai számára, hogy Jeruzsálembe kell mennie, sokat kell szenvednie a vénektől, a főpapoktól és az írástudóktól, meg kell hogy öljék, de harmadnapon fel kell támadnia.

22ET ASSUMENS EUM PETRUS COEPIT INCREPARE ILLUM DICENS: “ABSIT A TE, DOMINE; NON ERIT TIBI HOC”.

22Péter félrevonta, és szemrehányást tett neki ezekkel a szavakkal: „Isten mentsen, Uram! Ilyesmi nem történhet veled.”

22Péter erre félrehívta őt, és kezdte lebeszélni: »Távol legyen ez tőled, Uram! Ez nem történhet meg veled.«

22Péter akkor félrevonta és ezekkel a szavakkal tett neki szemrehányást: „Ments Isten, Uram! Ilyesmi nem történhetik veled!”

22És Péter előfogván őt, kezdé feddeni, mondván: Mentsen Isten, Uram! Nem eshetik ez meg te véled.

22Péter ekkor félrevonta, és ellenkezni kezdett vele: – Isten mentsen ettől, Uram! Ez nem történhet meg veled.

23QUI CONVERSUS DIXIT PETRO: “VADE POST ME, SATANA! SCANDALUM ES MIHI, QUIA NON SAPIS EA, QUAE DEI SUNT, SED EA, QUAE HOMINUM!”.

23Megfordult és rászólt: „Távozz tőlem, sátán! Botránkoztatsz, mert nem arra van gondod, amit az Isten akar, hanem arra, amit az emberek akarnak.”

23Ő azonban megfordult, és azt mondta Péternek: »Távozz előlem, Sátán! Botrány vagy nekem, mert nem Isten dolgaival törődsz, hanem az emberekével!«

23De ő elfordult és így korholta Pétert: „Takarodj előlem, sátán! Terhemre vagy, mert emberi módon, s nem Isten tervei szerint gondolkodol.”

23Ő pedig megfordulván, monda Péternek: Távozz tőlem Sátán; bántásomra vagy nékem; mert nem gondolsz az Isten dolgaira, hanem az emberi dolgokra.

23Ő pedig megfordult, és így szólt Péterhez: – El innét, sátán! Kísértesz engem, mert nem úgy gondolkodol, mint Isten, hanem ahogy az emberek.

24TUNC IESUS DIXIT DISCIPULIS SUIS: “SI QUIS VULT POST ME VENIRE, ABNEGET SEMETIPSUM ET TOLLAT CRUCEM SUAM ET SEQUATUR ME.

24Ezután Jézus így szólt tanítványaihoz: „Aki követni akar, tagadja meg magát, vegye fel keresztjét és kövessen.

24Akkor Jézus azt mondta a tanítványainak: »Ha valaki utánam akar jönni, tagadja meg önmagát, vegye föl a keresztjét és kövessen engem.

24Ezután Jézus így szólt tanítványaihoz: „Ha valaki utánam akar jönni, tagadja meg magát, vegye föl keresztjét és kövessen engem.

24Ekkor monda Jézus az ő tanítványainak: Ha valaki jőni akar én utánam, tagadja meg magát és vegye fel az ő keresztjét, és kövessen engem.

24Akkor Jézus ezt mondta tanítványainak: – Ha valaki követni akar engem, tagadja meg magát, vegye fel a keresztjét, és kövessen engem!

25QUI ENIM VOLUERIT ANIMAM SUAM SALVAM FACERE, PERDET EAM; QUI AUTEM PERDIDERIT ANIMAM SUAM PROPTER ME, INVENIET EAM.

25Aki meg akarja menteni életét, elveszíti, aki azonban értem elveszíti, az megtalálja.

25Mert aki meg akarja menteni életét, elveszíti azt, aki pedig elveszíti életét énértem, megtalálja azt.

25Aki meg akarja menteni életét, elveszíti azt, de aki érettem elveszíti életét, megtalálja azt.

25Mert a ki meg akarja tartani az ő életét, elveszti azt; a ki pedig elveszti az ő életét én érettem, megtalálja azt.

25Mert aki meg akarja menteni az életét, az elveszíti, aki pedig elveszíti az életét értem, az megtalálja.

26QUID ENIM PRODEST HOMINI, SI MUNDUM UNIVERSUM LUCRETUR, ANIMAE VERO SUAE DETRIMENTUM PATIATUR? AUT QUAM DABIT HOMO COMMUTATIONEM PRO ANIMA SUA?

26Mi haszna van az embernek, ha az egész világot megszerzi is, de lelke kárát vallja? Mit is adhatna az ember cserébe a lelkéért?

26Mert mit használ az embernek, ha az egész világot megszerzi is, de az élete kárt szenved? Vagy mit adhat az ember cserébe a lelkéért?

26Mit ér az embernek, ha az egész világot megnyeri, de lelke kárt szenved? Mit is adhatna az ember cserébe lelkéért?

26Mert mit használ az embernek, ha az egész világot megnyeri is, de az ő lelkében kárt vall? Avagy micsoda váltságot adhat az ember az ő lelkéért?

26Mit használ ugyanis az embernek, ha az egész világot megnyeri, de élete kárt vall? Mit adhat az ember cserébe az életéért?

27FILIUS ENIM HOMINIS VENTURUS EST IN GLORIA PATRIS SUI CUM ANGELIS SUIS, ET TUNC REDDET UNICUIQUE SECUNDUM OPUS EIUS.

27Eljön ugyanis az Emberfia Atyja dicsőségében, angyalai kíséretében, és megfizet mindenkinek a tettei szerint.

27Mert az Emberfia eljön angyalaival Atyja dicsőségében, és akkor megfizet majd mindenkinek tettei szerint.

27Az Emberfia ugyanis el fog jönni angyalaival Atyja dicsőségében és akkor megfizet mindenkinek tetteihez mérten.

27Mert az embernek Fia eljő az ő Atyjának dicsőségében, az ő angyalaival; és akkor megfizet mindenkinek az ő cselekedete szerint.

27Mert eljön az Emberfia Atyja dicsőségében angyalaival együtt, és akkor mindenkinek megfizet tettei szerint.

1.3. Behatárolás

„Az ettől fogva” szófordulat (Mt 16,21) és az új tematika (Jézus sorsa Jeruzsálemben) egy új epizód kezdetét jelöli az előző szakasz után (Mt 16,13-20). A Mester és Péter közötti párbeszéd kapcsolódik az előző vershez, hiszen a Jézusra váró jeruzsálemi eseményekre reagál nem megfelelő módon az apostol, akit ezért megró az Úr (Mt 16,22-23). Továbbá a következő versek is szervesen kötődnek az előzőekhez, hiszen ezekben Jézus a kereszt helyes értelmezéséről, az ő követéséről, illetve dicsőséges eljöveteléről tanít (Mt 16,24-28).

1.4. Szó szerinti üzenet

Az evangélista ebben a szakaszban rávilágít arra, hogy Isten gondolatai és az ember gondolatai között sokszor nagy különbség van (vö. Iz 55,8-9). Péter nem figyel pontosan Jézus szavaira: „leragad” a kereszt botrányánál, s meg sem hallja, hogy Jézus jeruzsálemi küldetése nem a halállal, hanem a feltámadással végződik (Mt 16,21). A keresztben botrányt lát, hasonlóan a zsidóság többségéhez (vö. 1Kor 1,23), s le akarja beszélni Jézust a szenvedés vállalásáról, s észre sem veszi, hogy így a Sátán oldalára áll, kísértve az Urat (Mt 16,22-23; vö. Mt 4,10; Mt 27,40.42). Ezért hangsúlyozza Máté, hogy Jézus keményen figyelmezteti Pétert: nem őt, hanem helytelen, sátáni gondolatmenetét utasítja el, s rámutat arra, hogy az apostol helye a Mester mögött van (Mt 16,23). Az Úr további tanításában is ellentétes képekkel (megtagadni önmagát; megment-elveszít; elveszít-megtalál; megnyer-kárt szenved) jelzi az isteni és az emberi gondolatmenet, szemlélet közötti különbséget (Mt 16,24- 26).

Mindezzel az evangélista azt kívánja kifejezni, hogy a tanítvány feladata nem az emberi okoskodás, hanem az Úr követése: az Úr gondolatainak, lelkületének megtanulása és elsajátítása, amelyben benne van a kereszt, az „édes iga”, de a megdicsőülés és a megjutalmazás is (Mt 16,27; vö. Mt 11,29-30).

1.5. Kulcsszavak rövid elemzése

τὸν σταυρὸν αὐ τοῦ (ton sztáuron áutú): a keresztjét (Mt 16,24)

Ez a szókapcsolat háromszor fordul elő a Máté-evangéliumban, mindegyik esetben a kereszt felvételére utal: aki nem veszi fel a keresztjét, és nem megy Jézus után, nem méltó hozzá (Mt 10,38); aki felveszi a keresztjét, megtagadja magát és követi az Urat, az megtalálja az életét (Mt 16,24-25). Illetve Cirenei Simon az, akit arra kényszerítenek, hogy vigye Jézus keresztjét (Mt 27,32). Az első két igehely a saját keresztre, míg az utóbbi igehely Jézus keresztjére utal. Vagyis e két kereszt között szoros kapcsolat áll. A kereszt egyrészt a szenvedés, a próbatétel, másrészt pedig a hűséges szeretet szimbóluma. Felvenni a keresztet és követni Jézust ennek fényében tehát azt jelenti, hogy a keresztény ember egyesíti szenvedéseit, megpróbáltatásait és szeretetét (saját keresztjét), Jézus szenvedésével, próbatételeivel, szeretetével (az Úr keresztjével). A kereszt tehát nem egy választható lehetőség, hanem lényeges kapocs a Mester és tanítványai között.

ἀποδώσει (apodószej): meg fog fizetni (Mt 16,27)

Ez a szó a Szentírásban többször kifejezi azt, hogy Isten kinek-kinek megfizet majd a tettei, a cselekedetei szerint. Tehát az Úr hatalmát, igazságosságát jelöli, aki elutasítja a bűnt, megjutalmazza a jóért az embert, ugyanakkor kész megbocsátani a bűnbánó bűnösnek (Péld 24,12; Zsolt 62,13; Mt 6,4.6.18; Róm 2,6; 2Tim 4,14; Jel 22,12). Mindez felelősségre int, hiszen cselekedeteink befolyásolják halálunk utáni sorsunkat (vö. Mt 25,31-46).

1.6. Kontextuális – kánoni párhuzamok

Párhuzamok Máté evangéliumán belül

Mt 3,3 Ő az, akire Izajás próféta utal, amikor ezeket mondja: „A pusztában kiáltónak szava: Készítsétek az Úr útját, egyengessétek ösvényeit!”

Mt 4,8-10 Végül egy igen magas hegyre vitte az ördög, s felvonultatta szeme előtt a világ minden országát és dicsőségüket. „Ezt mind neked adom – mondta –, ha leborulva imádsz engem.” Jézus elutasította: „Távozz, ördög! Meg van írva: Uradat, Istenedet imádd, s csak neki szolgálj!”

Mt 10,38-39 Aki nem veszi vállára a keresztjét, s nem követ, nem méltó hozzám. Aki meg akarja találni életét, elveszíti; aki azonban elveszíti értem életét, az megtalálja.

Mt 12,40 Amint ugyanis Jónás próféta három nap és három éjjel volt a hal gyomrában, úgy lesz az Emberfia is három nap és három éjjel a föld szívében.

Mt 17,12.22-23 Csakhogy én azt mondom nektek: Illés már eljött, de nem ismerték fel, úgy bántak vele, ahogy akartak. Így szenved majd tőlük az Emberfia is.” “Amikor együtt jártak-keltek Galileában, Jézus ezt mondta nekik: „Az Emberfiát az emberek kezére adják. Megölik, de harmadnap feltámad.” Erre igen elszomorodtak.

Mt 20,17-19 Amikor Jézus Jeruzsálembe készült fölmenni, maga mellé vette a tizenkettőt, s ezt mondta nekik az úton: „Most fölmegyünk Jeruzsálembe. Ott a főpapok és írástudók kezére adják az Emberfiát. Azok halálra ítélik, és kiszolgáltatják a pogányoknak, hogy kigúnyolják, megostorozzák és keresztre feszítsék. De harmadnap feltámad.”

Mt 25,31 Amikor eljön dicsőségében az Emberfia és vele minden angyal, helyet foglal fönséges trónján.

Mt 26,2 Tudjátok, hogy két nap múlva itt a húsvét. Az Emberfiát kereszthalálra adják.

Mt 28,6a Nincs itt. Feltámadt, ahogy előre megmondta.

Szinoptikus és jánosi párhuzamok

Mk 4,13 Aztán így folytatta: „Nem értitek ezt a példabeszédet. Hogy értitek meg akkor majd az összes példabeszédet?”

Mk 8,31-38 Ezután arról beszélt nekik, hogy az Emberfiának sokat kell szenvednie, a vének, a főpapok és az írástudók elvetik, megölik, de harmadnapra feltámad. Ezt egészen nyíltan megmondta. Erre Péter félrevonta, és szemrehányást tett neki. De ő hátrafordult, ránézett tanítványaira, s így korholta Pétert: „Távozz tőlem sátán, mert nem az Isten dolgaival törődsz, hanem az emberekével.” Összehívta a népet és tanítványait, s így szólt hozzájuk: „Ha valaki követni akar, tagadja meg magát, vegye fel keresztjét és kövessen. Mert aki meg akarja menteni életét, elveszíti. Aki elveszíti értem és az evangéliumért, az megmenti életét. Mit ér az embernek, hogy megszerzi az egész világot, ha a lélek kárát vallja? Mert mit adhat cserébe az ember a lelkéért? Aki ez előtt a házasságtörő, bűnös nemzedék előtt szégyell engem és tanításomat, azt az Emberfia is szégyellni fogja, amikor majd eljön Atyja dicsőségében a szent angyalokkal.”

Lk 2,38 Ebben az órában is odajött, dicsőítette az Istent, és beszélt róla mindenkinek, aki csak várta Jeruzsálem megváltását.

Lk 9,22-27 „Mert – mondta – az Emberfiának sokat kell szenvednie, a vének, főpapok és írástudók nem ismerik el, megölik, de harmadnap feltámad.” Amikor az egész néphez szólt, ezt mondta: „Aki követni akar, tagadja meg magát, vegye fel keresztjét mindennap és úgy kövessen. Mert aki életét meg akarja menteni, elveszíti. Aki meg elveszíti értem az életét, az megmenti. Mert mi haszna van belőle az embernek, ha megszerzi akár az egész világot is, de maga elpusztul vagy súlyos kárt szenved? Aki ugyanis szégyell engem és tanításomat, azt az Emberfia is szégyellni fogja, amikor majd eljön a maga és az Atya, meg a szent angyalok dicsőségében. Igazán mondom nektek, hogy azok közül, akik itt állnak, némelyek nem halnak meg, míg meg nem látják az Isten országát.”

Lk 12,20 Ám az Isten így szól hozzá: Esztelen, még az éjjel visszakérik tőled lelkedet. Amit gyűjtöttél, kire marad?

Lk 13,33 Mégis, ma, holnap és holnapután folytatnom kell utamat, mert nem lehet, hogy próféta Jeruzsálemen kívül vesszen el.

Lk 14,27 Aki nem veszi fel keresztjét és nem követ, nem lehet a tanítványom.

Lk 17,33 Aki folyvást azon fáradozik, hogy életét megmentse, elveszíti, aki ellenben elveszíti, az megmenti.

Jn 2,19 Jézus azt válaszolta: „Bontsátok le ezt a templomot, és harmadnapra fölépítem.”

Jn 12,25-26 Aki szereti életét, az elveszíti, de aki gyűlöli életét ebben a világban, az megmenti az örök életre. Aki nekem szolgál, az engem kövessen, s ahol én vagyok, ott lesz a szolgám is. Aki nekem szolgál, azt megtiszteli az Atya.

Kánoni elemzés (párhuzamok a Szentírás más könyveiben)

1Sám 26,23 Az Úr mindenkinek megfizet igazságosságában és hűségében. Az Úr ma kezembe adott, de nem akartam kezet emelni az Úr fölkentjére.

2Sám 19,23 Dávid azonban azt mondta: „Mit tegyek veletek, Ceruja fia, amiért ma megkísértetek? Hát hogy halhatna meg ma valaki Izraelben? Vagy nem lettem ma ismét Izrael királya?”

1Kir 11,4 Történt, hogy amikor Salamon megöregedett, szívét asszonyai más istenekhez fordították, szíve nem volt többé mindenestül az Úré, az ő Istenéé, mint atyjának, Dávidnak a szíve.

1Makk 2,21 Távol legyen tőlünk, hogy a törvénytől és a parancsoktól eltérjünk!

Zsolt 49,8 Hiszen önmagát senki meg nem válthatja, senki sem fizethet az Úrnak váltságdíjat.

Iz 8,14 Ő a szentély, a botlás köve és a botránkozás sziklája, Izrael mindkét háza számára, tőr és háló Jeruzsálem lakóinak.

Dán 12,2-3 Akik a föld porában alszanak, azok közül sokan feltámadnak, némelyek örök életre, mások gyalázatra, örök kárhozatra. Akkor az érteni tudók ragyogni fognak, mint a fénylő égbolt, s akik igazságra tanítottak sokakat, tündökölnek örökkön-örökké, miként a csillagok.

ApCsel 10,40 de harmadnap feltámasztotta az Isten, és látható alakban megmutatta Róm 9,32 Vajon miért? Mert nem hittel, hanem tettekkel igyekezett teljesíteni. Megbotlottak a botlás kövében

1Kor 1,23 mi azonban a megfeszített Krisztust hirdetjük. Ő a zsidóknak ugyan

botrány, a pogányoknak meg balgaság

1Kor 15,4 eltemették és harmadnap feltámadt, az Írások szerint.

Jak 4,13 Rajta, kik mondjátok: „Ma vagy holnap elmegyünk abba a városba, és ott maradunk egy évig, kereskedünk és nyerészkedünk.”

1Pt 2,8 megbotlanak benne, mert nem fogadták el hittel a tanítást, amelyre meghívást kaptak.

Jel 12,11 De legyőzték a Bárány vérével és tanúságuk szavával, s nem kímélték életüket mindhalálig.

2. Meditatio – elmélkedés

2.1. Patrisztikus nézőpont

Aranyszájú Szent János: Krisztus követése a szeretet szabad cselekedete. Szent János evangéliumban olvashatjuk: „Bizony, bizony, mondom nektek: ha a búzaszem nem hull a földbe, és nem hal el, egymaga marad, de ha elhal, sok termést hoz.” Ez a kijelentés nemcsak rá, hanem tanítványaira is vonatkozik. Nekik is készen kell állniuk erre az áldozatra. Ezt azonban senkire sem erőlteti rá. Nem ad biztos receptet, például: „ha engem követsz, akkor ezt meg ezt meg kell tenned, ez és ez fog érni”. Nem. Csak annyit mond: „Ha valaki követni akar engem…”. Természetesen vannak parancsok, amelyeket meg kell tartani a követés során, de, ha valaki igent mond Krisztus hívására, akkor más lesz az útja, mint a társáé. Eltérő örömökkel és eltérőő megpróbáltatásokkal fog találkozni. Sőt maga az Úr mondja: „Ha valaki követni akar engem, tagadja meg magát, vegye föl keresztjét és kövessen.” Tehát nem fogsz ugyanaz az ember maradni. Valamiben gyarapodsz, mert az közelebb visz az Úr országához, valamiben szegényebb leszel, mert különben az eltávolítana. Csak akkor nyered el az örök életet, ha ezt hajlandó vagy megtenni és belefektetni rengeteg energiát. Tegyük föl, hogy van egy atléta barátod. A versenyeken csak a személyes szimpátia és barátság alapján nem mondod győztesnek, hacsak meg nem nyeri a versenyt. Hasonlóképpen áll ez Krisztus követésére is. Küzdened kell a megígért égi jutalom elnyeréséhez. Először azonban a hívásra kell szabad akarattal válaszolnod. Ha valakit erőszakosan, akarata ellenére húzunk magunkhoz, annál inkább eltávolodik. Ha valakit csalóka ígéretekkel vonzunk magunkhoz, csalódik, ha nem úgy történnek a dolgok körülötte, ahogyan megígértük, azért távolodik el. Ezért mondja Jézus Krisztus: „Ha valaki követni akar engem, tagadja meg magát, vegye föl keresztjét és kövessen.”

2.2. Tanítóhivatali nézőpont

2.2.1. Katolikus Egyház Katekizmusa

618. A kereszt Krisztusnak, az Isten és az ember közötti egyedüli közvetítőnek az egyetlen áldozata. Mivel azonban megtestesült isteni személyében „valamiképpen minden emberrel egyesült”, „mindenkinek fölkínálja a lehetőséget, hogy Istennél ismert módon (...) társuljon ehhez a húsvéti misztériumhoz”. Hívja Apostolait, hogy vegyék föl keresztjüket és kövessék Őt, mert Ő szenvedett értünk, példát hagyván nekünk, hogy kövessük nyomdokait. Ő ugyanis megváltó áldozatához azokat is társítani akarja, akik annak első kedvezményezettjei. Ez valósul meg legfelső fokon az Ő Anyjának személyében, aki mindenkinél bensőségesebben társult megváltó szenvedésének misztériumához.

„A paradicsomnak ez az egyetlen és igazi lépcsője, a kereszten kívül nincs semmi, amin föl lehetne menni az égbe.”

555. Jézus egy pillanatra megmutatta isteni dicsőségét, megerősítvén így Péter hitvallását. Azt is megmutatja: Jeruzsálemben el kell szenvednie a kereszten a halált, hogy bemehessen „dicsőségébe” (Lk 24,26). Mózes és Illés hegyen látták Isten dicsőségét; a Törvény és a Próféták megjövendölték a Messiás szenvedéseit. Jézus szenvedése az Atya akarata; a Fiú Isten szolgájaként cselekszik; a felhő a Szentlélek jelenlétének jele: „Az egész Szentháromság megjelent: az Atya a hangban, a Fiú az emberben, a Szentlélek a fényes felhőben”:

„Te színedben elváltoztál a hegyen, s amennyire képesek voltak rá, tanítványaid látták dicsőségedet, Krisztus Istenünk, hogy ha majd keresztre feszítve látnak, megértsék, hogy szenvedésed önkéntes volt; és hirdessék a világnak, hogy Te valóban az Atya ragyogása vagy.”

1460. A vezeklésnek, amit a gyóntató kiró, tekintettel kell lennie a bűnbánó személyes helyzetére és lelki javát kell szolgálnia. Amennyire lehetséges, arányban kell állnia az elkövetett bűnök természetével és súlyosságával. Az elégtétel lehet imádság, valaminek a fölajánlása, az irgalmasság cselekedetei, a felebarát szolgálata, önmegtagadás, áldozatvállalás, s főként a napi keresztünk türelmes viselése. Az ilyen vezeklések segítenek bennünket abban, hogy hasonlóvá váljunk Krisztushoz, aki egyedül és egyszer s mindenkorra kiengesztelte bűneinket. Lehetővé teszik, hogy társörökösei legyünk a föltámadott Krisztusnak, mert „együtt szenvedünk vele” (Róm 8,17):

„A bűneinkért lerótt elégtételünk nem Jézus Krisztus nélkül történik; mi ugyanis, akik önmagunktól semmit sem tehetünk, Vele együtt, »aki minket megerősít, mindenre képesek vagyunk«. Így az embernek nincs mivel dicsekednie, hanem minden dicsekvésünk Krisztusban van (...), akiben elégtételt adunk »a bűnbánat méltó gyümölcsét teremvén«”; melyek Belőle merítenek erőt, s melyeket Ő ajánl föl az Atyának és általa fogad el az Atya.”

2100. A látható áldozatnak, hogy igaz legyen, a lelki áldozat kifejezésének kell lennie: „Áldozat Istennek a töredelmes lélek ...” (Zsolt 51,19). Az ószövetségi próféták gyakran korholták a belső részvétel nélküli, a felebarát szeretetétől elszakadt áldozatokat. Jézus Ozeás próféta szavát idézi: „Irgalmasságot akarok, és nem áldozatot” (Mt 9,13; 12,7). Az egyetlen tökéletes áldozat az, amelyet Jézus az Atya szeretete iránti teljes odaadással üdvösségünkért a keresztfán mutatott be. Az Ő áldozatához kapcsolódva életünket tehetjük Istennek szóló áldozattá.

2015. A tökéletesség útja a kereszten át vezet. Nincs életszentség lemondás és lelki harc nélkül. A lelki fejlődés magával hozza az aszkézist és az önmegtagadást, melyek fokozatosan elvezetnek oda, hogy a lélek a boldogságok békéjében és örömében él:

„Aki valahonnan elindult és fölfelé tart, soha meg nem áll, és a kezdet önmagában nem válik tökéletessé a nála nagyobb dolgoktól. A fölfelé menő vágya ugyanis soha nem áll meg azoknál, amiket már ismer.”

2427. Az emberi munka az Isten képére teremtett személyek tevékenysége, akik arra kaptak meghivást, hogy folytassák a teremtés művét egymással és egymásért, miközben uralmuk alá hajtják a földet. A munka tehát kötelesség: „Aki nem akar dolgozni, ne is egyék” (2Tesz 3,10). A munka megbecsüli a Teremtő ajándékait és a kapott talentumokat. Megváltó jellegű is lehet. Az ember a munka büntetését a Názáretből való és a Kálvárián keresztre feszített Jézussal egységben viselve, valamiképpen együttműködik Isten Fiával az Ő megváltó művében. Krisztus tanítványának mutatkozik, amikor napról napra hordozza a keresztet abban a tevékenységben, amelyet teljesíteni hivatott. A munka a megszentelődés és a földi dolgok átlelkesítésének eszköze lehet Krisztus Lelkében.

2.2.2. Pápai gondolatok

Szent VI.Pál pápa Populorum progressio kezdetű enciklikája

40. A szakmai szövetkezések mellett kulturális intézmények is nagy igyekezettel tevékenykednek, és szerepük a haladás előmozdításában semmivel sem csekélyebb az előbbiekénél. A Zsinat súlyos figyelmeztető szavai szerint: „Veszélyben van a világ jövője, ha nem támadnak bölcsebb emberek.” A dokumentum hozzáfűzi: „Meg kell jegyezni, hogy számos gazdaságilag szegény, de bölcsességben nagyon is gazdag nép rendkívül nagy segítséget tud nyújtani ebben a tekintetben a többinek”. Minden népnek, akár gazdag, akár szegény, megvan a maga őseitől öröklött kultúrája, azaz vannak intézményei az anyagi szükségletek kielégítésére, és vannak szellemi életének magasabb rendű – művészi, tudományos és vallási – megnyilvánulásai. Mivel ez utóbbiak valóságos emberi értékeket tartalmaznak, súlyos hiba lenne veszni hagyni őket az előbbiek kedvéért, és az a nép, amelyik eltűrné ezt, legjobb részét dobná oda, az élet értelmét vetné el magától a megélhetésért. Krisztus figyelmeztetése egész népekre is vonatkozik: „Mi haszna van az embernek, ha az egész világot megszerzi is, de lelke kárát vallja? Mit is adhatna az ember cserébe lelkéért?”

Szent II. János Pál pápa Ut unum sint kezdetű enciklikája

91. Máté evangéliuma írja le és határozza meg pontosan Péter lelkipásztori küldetését az Egyházban: „Boldog vagy, Simon, Jónás fia, mert nem a test és vér nyilatkoztatta ki ezt neked, hanem az én mennyei Atyám. Én is mondom neked: te Péter vagy, és én erre a sziklára fogom építeni Egyházamat, és a pokol kapui nem vesznek erőt rajta. Neked adom a mennyek országának kulcsait, és amit megkötsz a földön, megkötött lesz a mennyben is, és amit föloldasz a földön, föloldott lesz a mennyben is.”

Lukács kiemeli, hogy Krisztus Péterre bízta a testvérek megerősítését, ugyanakkor tudomására hozta emberi gyöngeségét, és megtérésre szorultságát. Mintha Péter emberi gyöngeségének hátterében mutatkozna meg teljesen, hogy különleges szolgálata az Egyházban mindenestől kegyelem; s mintha a Mester külön is foglalkozna az ő megtérésével, hogy fölkészítse a feladatra, amit Egyházában rábízni készült, és nagyon sokat követelt tőle. Péternek e feladatát, mely változatlanul gyöngeségének tárgyilagos látásával társul, a negyedik evangéliumban is megtaláljuk: „Simon, János fia, jobban szeretsz, mint ezek?... Legeltesd bárányaimat.” Jelentőségteljes továbbá, hogy a Korintusiakhoz írt második levél szerint a föltámadott Krisztus először Kéfásnak jelent meg és utána a tizenegynek. Fontos hangsúlyoznunk, hogy Péter és Pál gyöngesége miként teszi nyilvánvalóvá, hogy az Egyház a kegyelem végtelen erején alapszik. Péter azonnal a primátus ráruházása után szigorú megrovást kapott Krisztustól: „botránkoztatsz engem!” Hogyan ne vennénk észre a kapcsolatot az irgalom, melyre Péter szorul, és az irgalom szolgálata között, melyet elsőként ő tapasztalt meg? S ő háromszor tagadja meg Jézust. János evangéliuma is hangsúlyozza, hogy Péter a nyáj legeltetésének föladatát a szeretet háromszoros megvallásában kapja meg, ami megfelel háromszoros tagadásának. Lukács a maga részéről Krisztus már idézett szavában, melyhez a Péter küldetését értelmező első hagyomány kapcsolódik, kiemeli a tényt, hogy Péternek, miután megtér, meg kell erősítenie testvéreit.

Szent II. János Pál pápa Redemptionis donum kezdetű apostoli buzdítása

10. Az evangéliumi tanácsok tüzetesebb vizsgálata újabb összefüggést tár föl a tanácsok és a megváltás rendje között. Tudjuk, hogy a megváltás üdvrendje Krisztus húsvéti misztériumában éri el tetőpontját, melyben a halál által történő önkiüresítés és a föltámadás által nyert új élet összekapcsolódik. Az evangéliumi tanácsok követésében mélységesen tükröződik a húsvéti misztérium e kettőssége (lásd II. Vatikáni zsinat Ecumenical Council, Decree Perfectae caritatis, No. 5.): benne van alapföltételként mindannak kioltása, ami bennünk bűn vagy annak következménye, és a képesség, hogy naponta újjászülessünk az emberi lélek mélyén rejlő magasabbrendű jóra. Ez a jó a kegyelem hatására mutatkozik meg, melynek fogadására különösen a tisztaság, a szegénység és az engedelmesség gyakorlása teszi készségessé az ember lelkét. A megváltás egész rendje azáltal valósul meg, hogy minden szentség elsődleges létesítője, a Szentlélek, titokzatos módon indítja és irányítja az ember lelkét. Kedves testvérek és nővérek, az evangéliumi tanácsokra tett fogadalmatok ezen az úton nyit tág teret nektek az „új teremtés” számára (2Kor 5,17), mely a megváltás rendje szerint a ti emberi „énetekben” bontakozik ki, és emberi énetek révén érvényesül az egyéni és a közösségi kapcsolatokban is; s egyúttal megjelenik az emberiségben, mely az Istentől teremtett világnak része: annak a világnak része, melyet az Atya „újra” szeret örök Fiában, a világ Megváltójában.

Erről a Fiúról mondja Szent Pál: „Ő mint Isten... szolgai alakot öltött, kiüresítette önmagát, és hasonló lett az emberekhez” (Fil 2,6-7). Az evangéliumi tanácsok követéséhez tartozó önkiüresítés teljesen krisztocentrikus. Ezért a názáreti Mester kimondottan a keresztet jelöli meg követése föltételeként. Ő, aki valamikor mindannyiotokat hívott: „kövess engem”, azt is mondta: „aki utánam akar jönni, tagadja meg önmagát, vegye föl keresztjét, és úgy kövessen engem” (tudniillik: lépjen a nyomomba) (Mk 8,34, Mt 16,24). Ezt minden hallgatójának, nem csupán tanítványainak mondta. Az önmegtagadás törvénye tehát a keresztény hivatás lényegéhez tartozik. Kiváltképpen annak a hivatásnak lényegéhez, mely az evangéliumi tanácsok fogadalmához kapcsolódik. Azok számára tehát, akik ennek a hivatásnak útjára léptek, teljesen érthetővé válnak a Filippiekhez írt levélben olvasható súlyos szavak: „Érte mindent elvetettem, sőt szemétnek tekintettem, csakhogy Krisztust elnyerhessem, és hozzá tartozzam” (Fil 3,8-9).

Az önmegtagadás – mely a Kálvária misztériumának visszfénye – szükséges ahhoz, hogy valaki teljesen a megfeszített és föltámadt Krisztushoz tartozzék; olyan lemondásról van itt szó, melyben az ember teljesen fölismeri embersége misztériumát, és megerősíti azzal a csodálatos fejlődéssel, melyről ugyanaz az apostol másutt szól: „...bár a külső ember romlásnak indult bennünk, a belső napról napra megújul” (2Kor 4,16). Ily módon a megváltás rendje kiárasztja a megváltás misztériumának erejét az emberi lét területére, azokra, akik szabadon követik Krisztus hívását az evangéliumi tanácsok szerint a tiszta, a szegény és az engedelmes életre.

Szent II. János Pál pápa Veritatis splendor kezdetű enciklikája

20. Jézus megköveteli, hogy a szeretet útján kövessük és utánozzuk Őt, egy olyan szeretet útján, mely Isten iránti szeretetből teljesen odaadja magát a testvéreinek: „Ez az én parancsom, hogy szeressétek egymást, miként én szerettelek titeket” (Jn 15,12). Ez a „miként” követeli Jézusnak, az Ő szeretetének utánzását, melynek jele a lábmosás: „Ha tehát én, az Úr és a Mester megmostam lábatokat, nektek is mosnotok kell egymás lábát. Példát adtam nektek, hogy miként én cselekedtem, ti is úgy cselekedjetek” (Jn 13,14-15). Jézus cselekvésmódja és szava, tettei és parancsai a keresztény élet erkölcsi törvénye. Cselekedetei ugyanis – s egész különlegesen szenvedései és kereszthalála – az eleven kinyilatkoztatások az Atya és az emberek iránti szeretetéről. S Jézusnak épp ez a szeretete kívánja, hogy utánozzák azok, akik követik Őt. Ez az „új” parancs: „Új parancsot adok nektek, hogy szeressétek egymást; miként én szerettelek titeket, úgy szeressétek ti is egymást. Arról fogja megismerni mindenki, hogy tanítványaim vagytok, hogy szeretettel lesztek egymás iránt.” (Jn 13,34-35).

Ez a „miként” mutatja a mértéket is, mellyel Jézus szeretett, s mellyel tanítványainak szeretniük kell egymást. Miután azt mondta, hogy „Az az én parancsom; hogy szeressétek egymást, miként én szerettelek titeket” (Jn 15,12), beszédét azokkal a szavakkal folytatja, melyek életének a kereszten történő föláldozásáról szólnak, ami nem más, mint egy „mindvégig” való szeretet bizonysága (Jn 13,1): „Senkinek sincs nagyobb szeretete annál, aki életét adja a barátaiért” (Jn 15,13).

Amikor az ifjút követésre hívja a tökéletesség útjára, Jézus azt kívánja tőle, hogy a szeretet parancsában legyen tökéletes, az „ Ő „ parancsában: hogy olvadjon bele az Ő teljes odaadásába, utánozza és élje újra a „jó” Mester szeretetét, azét, aki „mindvégig” szeretett. Jézus a maga részéről minden embertől ezt kívánja, aki követője akar lenni: „Ha valaki utánam akar jönni, tagadja meg magát, vegye föl keresztjét és kövessen engem.” (Mt 16,24)

2.3. Liturgikus nézőpont

2.3.1. Az evangéliumi szakasz kapcsolódási pontjai a szentmise szertartásának egyéb szövegeivel

A mai evangélium (Mt 16,21-27) egyik központi gondolata a Krisztus-követés, mely a keresztjeink hordozásában fejeződik ki; továbbá ehhez kapcsolódik az „Isten ügye”, Isten akaratának gondolata. Megjelenik az Emberfia képe is, valamint a világ végének előrejelzése, amikor mindenki tettei szerint részesül fizetségben.

Az olvasmány (Jer 20,7-9) Jeremiásról szól, aki vonakodva követte Isten akaratát, de mégsem volt képes elfordulni tőle.

A válaszos zsoltárban (Zsolt 62,2.3-4.5-6.8-9) megjelenik az Istennek való szolgálat, és az ő keresése – ebben az tükröződik, hogy az ember keresi Istent és az ő akaratát.

A szentleckében (Róm 12,1-2) szintén fontos téma Isten akarata, illetve az áldozat. Ahogyan Jézus áldozatul adta életét (ennek előrevetülése hallható az evangéliumban), úgy adjuk mi is életünket Istennek tetsző áldozatul – biztat Szent Pál.

Az egyetemes könyörgésekben is megjelennek az evangéliumhoz kapcsolódó gondolatok: a Krisztusnak áldozatok árán is megvalósuló követése, a hivatás és az élet keresztjeinek viselése.

A felajánló könyörgés „áldozati adomány” kifejezése a mai liturgikus szövegek fényében nagyobb hangsúlyt kap: Krisztus élete értünk adott áldozat volt, s ehhez kapcsolódhatunk mi is, Istennek ajánlott életünkkel.

A két választható áldozási ének közül a második (Mt 5,9-10) az Isten ügyéért elviselt nehézségeket, szenvedéseket jelzi: „Boldogok, akik üldözést szenvednek az igazságért, mert övék a mennyek országa”. Az első választható áldozási ének (Zsolt 30,9-10) pedig Istennek az őt félőket megjutalmazó jóságát fejezi ki. Ez utóbbihoz hasonlóan Istennek a hozzá fordulókhoz való irgalmát hangsúlyozza a kezdőének (Zsolt 85,3.5) is, ezzel keretezve a litrugiát.

2.3.2. Liturgikus énekek

Éneklő Egyház

Félik majd a népek (622)

http://nepenektar.hu/liturgia/222/gr/842/felik-majd-a-nepek-timebunt-gentes-1

Gitáros és Taizei énekek

Sillye Jenő: Tisztítsd meg szemem

https://www.youtube.com/watch?v=WdRmHIeccL8

Áldom szent neved

https://www.youtube.com/watch?v=yZelp79ITIE

2.4. Pedagógiai nézőpont

2.4.1. Evangélium témáját feldolgozó irodalmi művek

Reményik Sándor: Ne ítélj

Istenem, add, hogy ne ítéljek -

Mit tudom én, honnan ered,

Micsoda mélységből a vétek,

Az enyém és a másoké,

Az egyesé, a népeké.

Istenem, add, hogy ne ítéljek.

Istenem, add, hogy ne bíráljak:

Erényt, hibát és tévedést

Egy óriás összhangnak lássak -

A dolgok olyan bonyolultak

És végül mégis mindenek

Elhalkulnak és kisimulnak

És lábaidhoz együtt hullnak.

Mi olyan együgyűn ítélünk

S a dolgok olyan bonyolultak.

Istenem, add, hogy mind halkabb legyek -

Versben, s mindennapi beszédben

Csak a szükségeset beszéljem.

De akkor szómban súly legyen s erő

S mégis egyre inkább símogatás:

Ezer kardos szónál többet tevő.

S végül ne legyek más, mint egy szelíd igen vagy nem,

De egyre inkább csak igen.

Mindenre ámen és igen.

Szelíd lepke, mely a szívek kelyhére ül.

Ámen. Igen. És a gonosztól van

Minden azonfelül.

Szepesi Zsuzsanna: Legyen...

Legyen szavad való igaz!

Ne áltató, üres beszéd,

öröm lesz úgy adni, ha kérsz.

Legyen szilárd hited vigasz!

e mérd, utad milyen merész,

mád segít lépni, ha félsz.

Legyen derűd örök tavasz!

e átkozódj, mikor nehéz,

csodás lesz az majd, mit elérsz.

2.5. Kérdések az evangéliumhoz

– Mi az én keresztem, amit fel kell vennem?

3. Oratio – imádság

A szentmise első könyörgése

Urunk, erősséges szent Istenünk, te vagy a legfőbb jó és minden jónak forrása. Önts szívünkbe irántad való szeretetet, és növeld bennünk a vallásos lelkületet. Kérünk, gyarapítsd és atyai gondviseléseddel őrizd meg lelkünkben kegyelmi ajándékaidat. A mi Urunk, Jézus Krisztus, a te Fiad által, aki veled él és uralkodik a Szentlélekkel egységben, Isten mindörökkön örökké. Ámen.

Imádság

Mennyei Atyám, Jézus nevében kérlek, küldd el Szentlelkedet, hogy egyre inkább megtanítson arra, hogy úgy gondolkodjam, cselekedjem, ahogy Szent Fiad gondolkodna és cselekedne a helyemben. Add Szentlelkedet, hogy segítsen Jézust helyesen, a keresztet is elfogadva és felvéve, a Te akaratod szerint követnem! Ámen.

4. Contemplatio – szemlélődés

Aki utánam akar jönni, tagadja meg önmagát! (Mt 16,21-27)

(Forrás: Pixabay)

5. Condivisio – megosztás

Örömhír megfogalmazása: Nekem ebben a szakaszban az az örömhírem, hogy...

– Ha követem Jézust, megtalálom életem értelmét és célját.

6. Actio – tettekre váltás

Tanúságtétel megfogalmazása: Az evangéliumi szakasz arra ösztönöz, hogy…

– Hagyjam, hogy Jézus menjen elöl, hagyjam, hogy Ő vezessen!

Impresszum

A Lectio divina segédanyag kiadványok elsődleges célja, hogy az imádságos bibliaolvasáshoz támpontokat adjanak.
A segédanyagok felépítése a lectio divina módszer szerinti felosztást követi, egy kötetbe gyűjtve össze a bibliai szöveg megismerését segítő dokumentumok egy válogatását az evangéliumok római katolikus liturgia szerinti szakaszaihoz.

Lectio divina segédanyag, Évközi 22. vasárnap („A” év)

Borítófotó © Pixabay

A Biblia szövegének fordításait a következő forrásokból vettük át:

– liturgikus szöveg: igenaptar.katolikus.hu (utolsó letöltés 2020. szeptember 18.)

– a görög szöveget az SBLGNT (utolsó letöltés 2020. május 11.)

– latin fordítás: Vatikán online archívuma (utolsó letöltés 2020. május 14.)

– további magyar fordítások: szentiras.hu (utolsó letöltés 2020. május 12.)

III. Ince gondolatait a Catena Aurea német nyelvű kiadása alapján Asztalos Lívia fordította

Katolikus Egyház Katekizmusa: archiv.katolikus.hu/kek (utolsó letöltés 2020. május 15.)

Pápai gondolatok: regi.katolikus.hu (utolsó letöltés 2020. szeptember 14.)

Reményik Sándor: Ne ítélj – https://www.eternus.hu/vers/5165

Szepesi Zsuzsanna: Legyen... – https://www.poet.hu/vers/52048

A Lectio divina segédanyag összeállításában a lectio divina munkacsoport működött közre, melynek vezetője Nyúl Viktor, egykori és jelenlegi tagjai pedig: Asztalos Gábor Tamás, Asztalos Lívia, Csonka Laura, Endrédi Melinda, Geiszelhardt Sára, Görföl Tibor, Haász Rebeka Anna, Fazekas Zsófia, Hegyi László, Járai Ferenc, Máté Mária Magdolna Teréz nővér, Mohay Réka, Molnár Dzsenifer, Nyúlné Révfalvi Ildikó, Rácz Dávid, Rácz Édua Anna, Révai László, Roszkopf Rita, Sárszegi Judit, Szabóné Nagy Katalin, Szily Boglárka, Vermes Nikolett.

Ezen kiadvány tartalma szerzői jogi védelem alatt áll. A szerzői jogok tulajdonosai a fentebb említett esetekben az ott megjelölt jogtulajdonosok, külön meg nem jelölt esetekben a Pécsi Egyházmegye. Hitbuzgalmi és lelkipásztori célra a kiadvány anyaga szabadon felhasználható.

Kiadja a Pécsi Egyházmegye, 2023

7621 Pécs, Dóm tér 2.

E-levélcím: lectio.divina@pecs.egyhazmegye.hu

Honlap: lectiodivina.hu

Verziószám: 1.03