+ EVANGÉLIUM Szent János könyvéből

Hiszel-e az Emberfiában?

Jézus útközben látott egy vakon született embert. A földre köpött, sarat csinált a nyállal, a sarat a vak szemeire kente, és így szólt hozzá: „Menj, mosakodj meg a Siloe tavában.” Siloe annyit jelent, mint Küldött. Ő elment, megmosdott, és amikor visszatért, már látott.

A szomszédok, és akik azelőtt koldusként ismerték, így szóltak: „Nem ez az, aki itt ült és koldult?” Egyesek azt mondták, hogy: „Ez az!” Mások pedig: „Nem, csak hasonlít rá.” Ő azonban kijelentette: „Én vagyok az?”

Erre az embert, aki nemrég még vak volt, odavitték a farizeusokhoz. Aznap ugyanis, amikor Jézus sarat csinált és megnyitotta a vak szemét, szombat volt. Ezért a farizeusok is megkérdezték tőle, hogy hogyan kezdett látni. Ezt válaszolta: „Sarat tett a szememre, megmosdottam, is most látok.”

A farizeusok közül egyesek megjegyezték: „Nem Istentől való az az ember, hiszen nem tartja meg a szombatot.” Mások azonban így szóltak: „Bűnös ember hogyan tudna ilyen csodákat tenni?” És szakadás támadt köztük.

Azután újból faggatni kezdték a vakot: „Te mit gondolsz arról, aki megnyitotta szemeidet?” Ő azt felelte: „Hogy próféta!”

A zsidók ezt felelték neki: „Te oktatsz minket, aki mindenestül bűnben születtél?” És kitaszították őt.

Jézus meghallotta, hogy kitaszították. Amikor találkozott vele, megkérdezte tőle: „Hiszel-e az Emberfiában?” Ő így válaszolt: „Ki az, Uram, hogy higgyek benne?” Jézus ezt felelte: „Látod őt, aki veled beszél: ő az!” Mire az ember így szólt: „Hiszek, Uram!” És leborult előtte.

Azután Jézus ezt mondta: „Ítélkezni jöttem e világra, hogy akik nem látnak, lássanak, és akik látnak, megvakuljanak.” Meghallotta ezt néhány körülötte álló farizeus, és megkérdezte: „Csak nem vagyunk mi is vakok?” Jézus így felelt: „Ha vakok volnátok, bűnötök nem volna. De ti azt mondjátok, hogy láttok, ezért megmarad bűnötök.”

1. Lectio – olvasás

1.1. Görög szöveg szó szerinti fordítása

1Καὶ παράγων εἶδεν ἄνθρωπον τυφλὸν ἐκ γενετῆς.

És elhaladva látott egy születéstől vak embert.

2καὶ ἠρώτησαν αὐτὸν οἱ μαθηταὶ αὐτοῦ λέγοντες·Ῥαββί, τίς ἥμαρτεν, οὗτος ἢ οἱ γονεῖς αὐτοῦ, ἵνα τυφλὸς γεννηθῇ;

És az ő tanítványai kérdezték őt mondván: „Rabbi, ki vétkezett, ez vagy az ő szülei, hogy vakon született?”

3ἀπεκρίθη Ἰησοῦς· Οὔτε οὗτος ἥμαρτεν οὔτε οἱ γονεῖς αὐτοῦ, ἀλλʼ ἵνα φανερωθῇ τὰ ἔργα τοῦ θεοῦ ἐν αὐτῷ.

Jézus felelt: „Sem ez nem vétkezett, sem a szülei, hanem hogy nyilvánvalóvá legyenek benne Isten cselekedetei.

4ἡμᾶς δεῖ ἐργάζεσθαι τὰ ἔργα τοῦ πέμψαντός με ἕως ἡμέρα ἐστίν· ἔρχεται νὺξ ὅτε οὐδεὶς δύναται ἐργάζεσθαι.

Szükséges, hogy amíg nappal van, annak a cselekedeteit végezzük, aki küldött engem: eljön az éjszaka, amikor senki sem tudja végezni.

5ὅταν ἐν τῷ κόσμῳ ὦ, φῶς εἰμι τοῦ κόσμου.

Amíg a világban vagyok, a világ világossága vagyok.

6ταῦτα εἰπὼν ἔπτυσεν χαμαὶ καὶ ἐποίησεν πηλὸν ἐκ τοῦ πτύσματος, καὶ ἐπέχρισεν αὐτοῦ τὸν πηλὸν ἐπὶ τοὺς ὀφθαλμούς,

Ezeket mondva a földre köpött, és sarat csinált a köpésből, és rákente a sarat az ő szemeire,

7καὶ εἶπεν αὐτῷ·Ὕπαγε νίψαι εἰς τὴν κολυμβήθραν τοῦ Σιλωάμ (ὃ ἑρμηνεύεται Ἀπεσταλμένος). ἀπῆλθεν οὖν καὶ ἐνίψατο, καὶ ἦλθεν βλέπων.

És mondta neki: „Menj el, mosakodj meg Silóám fürdőjébe (ami lefordítva: ’Küldött’)!” Elment tehát, és megmosakodott, és látóként jött el.

8οἱ οὖν γείτονες καὶ οἱ θεωροῦντες αὐτὸν τὸ πρότερον ὅτι προσαίτης ἦν ἔλεγον Οὐχ οὗτός ἐστιν ὁ καθήμενος καὶ προσαιτῶν;

A szomszédok tehát és az őt azelőtt szemlélők, mert koldus volt, mondták: „Nem ez az, aki ült és koldult?”

9ἄλλοι ἔλεγον ὅτι Οὗτός ἐστιν ἄλλοι ἔλεγον Οὐχί, ἀλλὰ⸃ ὅμοιος αὐτῷ ἐστιν. ἐκεῖνος ἔλεγεν ὅτι Ἐγώ εἰμι.

Mások mondták: „Ez az.” Mások mondták: „Nem, hanem hasonló hozzá.” Az mondta: „Én vagyok.”

1^0ἔλεγον οὖν αὐτῷ·Πῶς ἠνεῴχθησάν σου οἱ ὀφθαλμοί;

Tehát mondták neki: „Tehát hogyan nyíltak meg a te szemeid?”

1^1ἀπεκρίθη ἐκεῖνος·Ὁ ἄνθρωπος ὁ λεγόμενος Ἰησοῦς πηλὸν ἐποίησεν καὶ ἐπέχρισέν μου τοὺς ὀφθαλμοὺς καὶ εἶπέν μοι ὅτι Ὕπαγε εἰς τὸν Σιλωὰμ καὶ νίψαι ἀπελθὼν οὖν καὶ νιψάμενος ἀνέβλεψα.

Az felelt: „A Jézusnak nevezett ember sarat csinált, és bekente a szemeimet, és mondta nekem: „Menj el Silóámba és mosakdj meg: elmenve tehát és megmosakodva látóvá lettem.”

1^2καὶ εἶπαν αὐτῷ Ποῦ ἐστιν ἐκεῖνος; λέγει Οὐκ οἶδα.

És mondták neki: „Hol van az?” Mondta: „Nem tudom.”

1^3Ἄγουσιν αὐτὸν πρὸς τοὺς Φαρισαίους τόν ποτε τυφλόν.

Elviszik őt, az egykor vakot, a farizeusokhoz.

1^4ἦν δὲ σάββατον ἐν ᾗ ἡμέρᾳ τὸν πηλὸν ἐποίησεν ὁ Ἰησοῦς καὶ ἀνέῳξεν αὐτοῦ τοὺς ὀφθαλμούς.

De szombat volt, amely napon Jézus sarat csinált, és megnyitotta az ő szemeit.

1^5πάλιν οὖν ἠρώτων αὐτὸν καὶ οἱ Φαρισαῖοι πῶς ἀνέβλεψεν. ὁ δὲ εἶπεν αὐτοῖς·Πηλὸν ἐπέθηκέν μου ἐπὶ τοὺς ὀφθαλμούς, καὶ ἐνιψάμην, καὶ βλέπω.

Tehát ismét kérdezték őt a farizeusok is, hogyan lett látóvá. Az pedig mondta nekik: „Sarat helyezett a szemeimre, és megmosakodtam, és látok.”

1^6ἔλεγον οὖν ἐκ τῶν Φαρισαίων τινές·Οὐκ ἔστιν οὗτος παρὰ θεοῦ ὁ ἄνθρωπος, ὅτι τὸ σάββατον οὐ τηρεῖ. ἄλλοι ἔλεγον·Πῶς δύναται ἄνθρωπος ἁμαρτωλὸς τοιαῦτα σημεῖα ποιεῖν; καὶ σχίσμα ἦν ἐν αὐτοῖς.

Néhányan tehát a farizeusok közül mondták: „Ez az ember nem Istentől van, mert nem tartja meg a szombatot. Mások pedig mondták: „Hogyan képes egy bűnös ember ilyen jeleket tenni?” És szakadás volt közöttük.

1^7λέγουσιν οὖν τῷ τυφλῷ πάλιν·Τί σὺ λέγεις περὶ αὐτοῦ, ὅτι ἠνέῳξέν σου τοὺς ὀφθαλμούς; ὁ δὲ εἶπεν ὅτι Προφήτης ἐστίν.

Mondják tehát ismét a vaknak: „Te mit mondasz őróla, hogy megnyitotta a te szemeidet?” Az pedig mondta: „Próféta.”

1^8Οὐκ ἐπίστευσαν οὖν οἱ Ἰουδαῖοι περὶ αὐτοῦ ὅτι ἦν τυφλὸς καὶ ἀνέβλεψεν, ἕως ὅτου ἐφώνησαν τοὺς γονεῖς αὐτοῦ τοῦ ἀναβλέψαντος

A zsidók nem hitték tehát róla, hogy vak volt és látó lett, ameddig hívták az ő szüleit, a látóvá lettét.

1^9καὶ ἠρώτησαν αὐτοὺς λέγοντες·Οὗτός ἐστιν ὁ υἱὸς ὑμῶν, ὃν ὑμεῖς λέγετε ὅτι τυφλὸς ἐγεννήθη; πῶς οὖν βλέπει ἄρτι;

És kérdezték őket mondva: „Ez a ti fiatok, akiről ti azt mondjátok, hogy vakon született?” Hogyan lát tehát most?”

2^0ἀπεκρίθησαν οὖν οἱ γονεῖς αὐτοῦ καὶ εἶπαν Οἴδαμεν ὅτι οὗτός ἐστιν ὁ υἱὸς ἡμῶν καὶ ὅτι τυφλὸς ἐγεννήθη·

Felelték tehát az ő szülei, és mondták: „Tudjuk, hogy ez a mi fiunk, és hogy vakon született:

2^1πῶς δὲ νῦν βλέπει οὐκ οἴδαμεν, ἢ τίς ἤνοιξεν αὐτοῦ τοὺς ὀφθαλμοὺς ἡμεῖς οὐκ οἴδαμεν·αὐτὸν ἐρωτήσατε, ἡλικίαν ἔχει, αὐτὸς περὶ ἑαυτοῦ λαλήσει.

De hogyan lát most, nem tudjuk, vagy ki nyitotta meg az ő szemeit, mi nem tudjuk: őt kérdezzétek, megvan az érett kora, ő beszélni fog önmagáról.”

2^2ταῦτα εἶπαν οἱ γονεῖς αὐτοῦ ὅτι ἐφοβοῦντο τοὺς Ἰουδαίους, ἤδη γὰρ συνετέθειντο οἱ Ἰουδαῖοι ἵνα ἐάν τις αὐτὸν ὁμολογήσῃ χριστόν, ἀποσυνάγωγος γένηται.

Ezeket mondták az ő szülei, mert féltek a zsidóktól: ugyanis már megállapodtak a zsidók, hogy ha valaki megvallja őt Krisztusnak, legyen kiközösítetté.

2^3διὰ τοῦτο οἱ γονεῖς αὐτοῦ εἶπαν ὅτι Ἡλικίαν ἔχει, αὐτὸν ἐπερωτήσατε.

Ezért mondták az ő szülei: „Megvan az érett kora, őt kérdezzétek.”

2^4Ἐφώνησαν οὖν ὸν ἄνθρωπον ἐκ δευτέρου ὃς ἦν τυφλὸς καὶ εἶπαν αὐτῷ Δὸς δόξαν τῷ θεῷ ἡμεῖς οἴδαμεν ὅτι οὗτος ὁ ἄνθρωπος ἁμαρτωλός ἐστιν.

Tehát hívták az embert másodszor, aki vak volt, és mondták neki: „ Adj dicsőséget az Istennek: mi tudjuk, hogy ez az ember bűnös.”

2^5ἀπεκρίθη οὖν ἐκεῖνος Εἰ ἁμαρτωλός ἐστιν οὐκ οἶδα ἓν οἶδα ὅτι τυφλὸς ὢν ἄρτι βλέπω.

Az felelt tehát: „Hogy bűnös-e, nem tudom: egyet tudok: vak lévén most látok.”

2^6εἶπον οὖν αὐτῷ Τί ἐποίησέν σοι; πῶς ἤνοιξέν σου τοὺς ὀφθαλμούς;

Tehát mondták neki: „Ki tette neked? Hogyan nyitotta meg a te szemeidet?”

2^7ἀπεκρίθη αὐτοῖς·Εἶπον ὑμῖν ἤδη καὶ οὐκ ἠκούσατε· τί πάλιν θέλετε ἀκούειν; μὴ καὶ ὑμεῖς θέλετε αὐτοῦ μαθηταὶ γενέσθαι;

Felelte nekik: „Mondtam már nektek, és nem hallgattatok: mit akarjátok ismét hallani? Talán csak nem ti is az ő tanítványai akartok lenni?”

2^8ἐλοιδόρησαν αὐτὸν καὶ εἶπον Σὺ μαθητὴς εἶ ἐκείνου, ἡμεῖς δὲ τοῦ Μωϋσέως ἐσμὲν μαθηταί

És gúnyolták őt, és mondták: „Te vagy annak a tanítványa, mi viszont Mózes tanítványai vagyunk:

2^9ἡμεῖς οἴδαμεν ὅτι Μωϋσεῖ λελάληκεν ὁ θεός, τοῦτον δὲ οὐκ οἴδαμεν πόθεν ἐστίν.

Mi tudjuk, hogy Mózesnek beszélt az Isten, de ezt nem tudjuk, honnan van.”

3^0ἀπεκρίθη ὁ ἄνθρωπος καὶ εἶπεν αὐτοῖς Ἐν τούτῳ γὰρ τὸ θαυμαστόν ἐστιν ὅτι ὑμεῖς οὐκ οἴδατε πόθεν ἐστίν, καὶ ἤνοιξέν μου τοὺς ὀφθαλμούς.

Felelte az ember, és mondta nekik: „Ebben ugyanis csodálatraméltó, hogy ti nem tudjátok, honnan van, és megnyitotta az én szemeimet.”

3^1οἴδαμεν ὅτι ἁμαρτωλῶν ὁ θεὸς οὐκ ἀκούει, ἀλλʼ ἐάν τις θεοσεβὴς ᾖ καὶ τὸ θέλημα αὐτοῦ ποιῇ τούτου ἀκούει.

Tudjuk, hogy az Isten nem hallgat meg bűnösöket, hanem ha valaki Isten-félő, és teszi az ő akaratát, ezt meghallgatja.

3^2ἐκ τοῦ αἰῶνος οὐκ ἠκούσθη ὅτι ἠνέῳξέν τις ὀφθαλμοὺς τυφλοῦ γεγεννημένου·

Öröktől fogva nem hallatszott, hogy valaki megnyissa egy vakon születettnek szemeit:

3^3εἰ μὴ ἦν οὗτος παρὰ θεοῦ, οὐκ ἠδύνατο ποιεῖν οὐδέν.

Ha ez nem Istentől volna, nem lett volna képes semmit sem tenni.”

3^4ἀπεκρίθησαν καὶ εἶπαν αὐτῷ Ἐν ἁμαρτίαις σὺ ἐγεννήθης ὅλος, καὶ σὺ διδάσκεις ἡμᾶς; καὶ ἐξέβαλον αὐτὸν ἔξω.

Feleltek és mondták neki: „Te bűnökben születtél egészen, és te tanítasz minket?” És kidobták őt kívülre.

3^5Ἤκουσεν Ἰησοῦς ὅτι ἐξέβαλον αὐτὸν ἔξω, καὶ εὑρὼν αὐτὸν εἶπεν·Σὺ πιστεύεις εἰς τὸν υἱὸν τοῦ ἀνθρώπου;

Jézus hallotta, hogy kidobták őt kívülre, és megkeresve őt mondta: „Te hiszel az ember fiában?”

3^6ἀπεκρίθη ἐκεῖνος καὶ εἶπεν·Καὶ τίς ἐστιν, κύριε, ἵνα πιστεύσω εἰς αὐτόν;

Az felelte és mondta: „És ki az, Uram, hogy higgyek benne?”

3^7εἶπεν αὐτῷ ὁ Ἰησοῦς·Καὶ ἑώρακας αὐτὸν καὶ ὁ λαλῶν μετὰ σοῦ ἐκεῖνός ἐστιν.

Jézus mondta neki: „Láttad is őt, és az az, aki veled beszél.”

3^8ὁ δὲ ἔφη Πιστεύω, κύριε καὶ προσεκύνησεν αὐτῷ.

Az pedig mondta: „Hiszek, Uram.” És imádta őt.

3^9καὶ εἶπεν ὁ Ἰησοῦς·Εἰς κρίμα ἐγὼ εἰς τὸν κόσμον τοῦτον ἦλθον, ἵνα οἱ μὴ βλέποντες βλέπωσιν καὶ οἱ βλέποντες τυφλοὶ γένωνται.

És mondta Jézus: „Én ítéletre jöttem erre a világra, hogy akik nem látnak, lássanak, és akik látnak, váljanak vakokká.”

4^0ἤκουσαν ἐκ τῶν Φαρισαίων ταῦτα οἱ μετʼ αὐτοῦ ὄντες, καὶ εἶπον αὐτῷ Μὴ καὶ ἡμεῖς τυφλοί ἐσμεν;

Ezeket hallották a farizeusok közül azok, akik vele voltak, és mondták neki: „Talán csak nem vagyunk mi is vakok?”

4^1εἶπεν αὐτοῖς ὁ Ἰησοῦς Εἰ τυφλοὶ ἦτε, οὐκ ἂν εἴχετε ἁμαρτίαν νῦν δὲ λέγετε ὅτι Βλέπομεν·ἡ ἁμαρτία ὑμῶν μένει.

Mondta nekik Jézus: „Ha vakok volnátok, nem lenne bűnötök: most pedig mondjátok: »Látunk«, megmarad a ti bűnötök.”

1.2. Nova Vulgata és magyar fordítások

NOVA VULGATA

Szent István Társulat fordítása

Szent Jeromos Katolikus Bibliatársulat fordítása

Békés-Dalos Újszövetségi Szentírás

Károli Gáspár revideált fordítása

Simon Tamás László O.S.B. Újszövetség-fordítása

1ET PRAETERIENS VIDIT HOMINEM CAECUM A NATIVITATE.

1Egyszer útközben (Jézus) látott egy vakon született embert.

1Amikor továbbment, látott egy vakon született embert.

1Egyszer útközben látott egy vakon szülött embert.

1És a mint eltávozék, láta egy embert, a ki születésétől fogva vak vala.

1Amint továbbment, meglátott egy születése óta vak embert.

2ET INTERRO GAVERUNT EUM DISCIPULI SUI DICENTES: “RABBI, QUIS PECCAVIT, HIC AUT PARENTES EIUS, UT CAECUS NASCERETUR?”.

2Tanítványai megkérdezték tőle: „Mester, ki vétkezett, ez vagy a szülei, hogy vakon született?”

2Tanítványai megkérdezték őt: »Mester, ki vétkezett, ő vagy a szülei, hogy vakon született?«

2Tanítványai megkérdezték tőle: „Mester, ki vétkezett, ez vagy a szülei, hogy vakon született?”

2És kérdezék őt a tanítványai, mondván: Mester, ki vétkezett, ez-é vagy ennek szülei, hogy vakon született?

2A tanítványai megkérdezték tőle: – Rabbi, ki vétkezett: ez vagy a szülei, hogy vakon született?

3RESPONDIT IESUS: “NEQUE HIC PECCAVIT NEQUE PARENTES EIUS, SED UT MANIFESTENTUR OPERA DEI IN ILLO.

3„Sem ez nem vétkezett – felelte Jézus –, sem a szülei, hanem az Isten tetteinek kell rajta nyilvánvalóvá válniuk.

3Jézus azt felelte: »Sem ő nem vétkezett, sem a szülei, hanem Isten tetteinek kell megnyilvánulniuk benne.

3„Sem ez nem vétkezett, felelte Jézus, sem a szülei, hanem hanem inkább Isten művének kell megnyilvánulnia rajta.

3Felele Jézus: Sem ez nem vétkezett, sem ennek szülei; hanem, hogy nyilvánvalókká legyenek benne az Isten dolgai.

3Jézus így válaszolt: – Nem ő vétkezett, s nem is a szülei, hanem azért van így, hogy nyilvánvalóvá legyenek általa Isten művei.

4NOS OPORTET OPERARI OPERA EIUS, QUI MISIT ME, DONEC DIES EST; VENIT NOX, QUANDO NEMO POTEST OPERARI.

4Addig kell végbevinnem annak tetteit, aki küldött, amíg nappal van. Eljön az éjszaka, s akkor senki sem munkálkodhat.

4Nekünk annak tetteit kell cselekednünk, aki engem küldött, míg nappal van. Eljön az éjszaka, amikor senki sem munkálkodhat.

4Nekünk addig kell véghezvinnünk annak műveit, aki küldött engem, míg nappal van. Eljön az éjszaka, amikor senki sem munkálkodhatik.

4Nékem cselekednem kell annak dolgait, a ki elküldött engem, a míg nappal van: eljő az éjszaka, mikor senki sem munkálkodhatik.

4Amíg nappal van nekünk, annak a műveit kell végeznünk, aki küldött engem. Eljön az éjszaka, amikor senki sem munkálkodhat.

5QUAMDIU IN MUNDO SUM, LUX SUM MUNDI”.

5Amíg e világban vagyok, világossága vagyok a világnak.”

5Amíg a világban vagyok, világossága vagyok a világnak.«

5Amíg e világban vagyok, világossága vagyok a világnak.”

5Míg e világon vagyok, e világ világossága vagyok.

5Amíg a világban vagyok, világossága vagyok a világnak.

6HAEC CUM DIXISSET, EXSPUIT IN TERRAM ET FECIT LUTUM EX SPUTO ET LINIVIT LUTUM SUPER OCULOS EIUS

6Míg ezeket mondta, a földre köpött, nyálával sarat csinált, s a sarat a vak szemére kente,

6Miután ezeket mondta, földre köpött, sarat csinált a nyálból, a sarat a vak szemére kente,

6E szavak után a földre köpött, sarat csinált a nyálból, a sarat a vak szemére kente és így szólt hozzá:

6Ezeket mondván, a földre köpe, és az ő nyálából sárt csinála, és rákené a sarat a vak szemeire,

6Miután ezt mondta, a földre köpött, sarat csinált a nyállal, és rákente a sarat a vak szemére,

7ET DIXIT EI: “VADE, LAVA IN NATATORIA SILOAE!” – QUOD INTERPRETATUR MISSUS C. ABIIT ERGO ET LAVIT ET VENIT VIDENS.

7majd meghagyta neki: „Menj, mosakodj meg a Siloe tavában.” Ez annyit jelent, mint: „küldött”. Az elment, megmosdott, s amikor visszatért, már látott.

7és azt mondta neki: »Eredj, mosakodj meg a Síloe tavában!« Ez küldöttet jelent. Elment tehát, megmosdott, és ép szemmel tért vissza.

7„Menj, mosakodjál meg Síloe tavában.” Ennek jelentése: „Küldött.” Az ember elment, megmosdott és ép szemmel tért vissza.

7És monda néki: Menj el, mosakodjál meg a Siloám tavában (a mi azt jelenti: Küldött). Elméne azért és megmosakodék, és megjöve látva.

7majd így szólt hozzá: – Menj, mosakodj meg a Siloám tavában! – Siloám jelentése: „Küldött”. Az pedig elment, megmosakodott, és amikor visszatért, már látott.

8ITAQUE VICINI ET, QUI VIDEBANT EUM PRIUS QUIA MENDICUS ERAT, DICEBANT: “NONNE HIC EST, QUI SEDEBAT ET MENDICABAT?”; 9 ALII DICEBANT: “HIC EST!”; ALII DICEBANT: “NEQUAQUAM, SED SIMILIS EST EIUS!”. ILLE DICEBAT: “EGO SUM!”.

8A szomszédok és akik azelőtt koldulni látták, megkérdezték: „Nem ez az, aki itt ült és koldult?”

8Ezért a szomszédok és akik azelőtt látták őt mint koldust, azt kérdezték: »Nem ő az, aki itt ült és koldult?« Egyesek azt mondták: »Ő az.«

8A szomszédok és akik azelőtt koldulni látták, kérdezgették egymást: „Nem ez az, aki itt ült és koldult?” Egyesek állították: „Ez az.”

8A szomszédok azért, és a kik az előtt látták azt, hogy vak vala, mondának: Nem ez-é az, a ki itt szokott ülni és koldulni?

8A szomszédok és azok, akik azelőtt koldusként látták, így szóltak: – Ugye ő az, aki itt szokott ülni és koldulni?

9Némelyek azt állították: „Igen, ez az”, mások ellenben tagadták: „Nem az, csak hasonlít hozzá.” De ő kijelentette: „Én vagyok az.”

9Mások így szóltak: »Nem, csak hasonlít rá.« Ő azonban kijelentette: »Én vagyok az.«

9Mások azonban tagadták: „Nem az, hanem csak hasonló hozzá.”

9Némelyek azt mondák, hogy: Ez az; mások pedig, hogy: Hasonlít hozzá. Ő azt mondá, hogy: Én vagyok az.

9Egyesek azt mondták: „Bizony, ő az!” Mások meg: „Ugyan már, csak hasonlít hozzá!” De ő kijelentette: – Bizony, én vagyok az!

10DICEBANT ERGO EI: “QUOMODO IGITUR APERTI SUNT OCULI TIBI?”.

10Erre megkérdezték tőle: „Hogyan nyílt meg a szemed?”

10Erre megkérdezték tőle: »Hogyan nyíltak meg a szemeid?«

10De ő kijelentette: „Én vagyok az.” Erre megkérdezték tőle: „Hogyan nyílt meg a szemed?”

10Mondának azért néki: Mimódon nyiltak meg a te szemeid?

10Erre ezt kérdezték tőle: – Akkor hogyan nyílt meg a szemed?

11RESPONDIT ILLE: “HOMO, QUI DICITUR IESUS, LUTUM FECIT ET UNXIT OCULOS MEOS ET DIXIT MIHI: “VADE AD SILOAM ET LAVA! “. ABII ERGO ET LAVI ET VIDI”.

11Elmondta nekik: „Az az ember, akit Jézusnak hívnak, sarat csinált, a szememre kente s meghagyta: Menj, mosakodj meg a Siloe tavában. Elmentem, megmosdottam és látok.”

11Azt felelte: »Az az ember, akit Jézusnak hívnak, sarat csinált, megkente a szemeimet, és azt mondta nekem: ‘Menj a Síloe tavához, és mosakodj meg.’ Elmentem tehát, megmosdottam, és látok.«

11Elmondta nekik: „Az az ember, akit Jézusnak hívnak, sarat csinált, megkente vele szememet és azt mondta: Menj Síloe tavához és mosdjál meg. Én elmentem, megmosdottam és látok.”

11Felele az és monda: Egy ember, a kit Jézusnak mondanak, sarat készíte és rákené a szemeimre, és monda nékem: Menj el a Siloám tavára és mosódjál meg; miután pedig elmenék és megmosakodám, megjöve látásom.

11Így válaszolt: – Az az ember, akit Jézusnak hívnak, sarat csinált, megkente a szememet, és azt mondta nekem: „Menj a Siloámhoz, és mosakodj meg!” Elmentem tehát, megmosakodtam, és látni kezdtem. –

12ET DIXERUNT EI: “UBI EST ILLE?”. AIT: “NESCIO”.

12Erre megkérdezték tőle: „Hol van?” „Nem tudom” – felelte.

12Azok megkérdezték tőle: »Hol van ő?« Ő azt felelte: »Nem tudom.«

12Azok megkérdezték: „Hol van ő? „ „Nem tudom”, felelte.

12Mondának azért néki: Hol van az? Monda: Nem tudom.

12Hol van ez az ember? – kérdezték tőle. – Nem tudom – felelte.

13ADDUCUNT EUM AD PHARISAEOS, QUI CAECUS FUERAT.

13Az imént még vak embert elvitték a farizeusokhoz,

13Ekkor elvitték a farizeusokhoz azt, aki előbb vak volt.

13Erre elvitték a farizeusokhoz az imént még vakot.

13Vivék őt, a ki előbb még vak volt, a farizeusokhoz.

13Ezt a nemrég még vak embert a farizeusok elé vezették.

14ERAT AUTEM SABBATUM, IN QUA DIE LUTUM FECIT IESUS ET APERUIT OCULOS EIUS.

14mert az a nap, amikor Jézus sarat csinált és megnyitotta a szemét, szombati nap volt.

14Azon a napon pedig, amikor Jézus a sarat csinálta és megnyitotta szemeit, szombat volt.

14Aznap ugyanis, amikor Jézus sarat csinált és megnyitotta szemét, szombat volt.

14Mikor pedig Jézus a sarat csinálá és felnyitá ennek szemeit, szombat vala.

14Az a nap pedig, amelyen Jézus sarat csinált, és megnyitotta a szemét, szombat volt.

15ITERUM ERGO INTERROGABANT ET EUM PHARISAEI QUOMODO VIDISSET. ILLE AUTEM DIXIT EIS: “LUTUM POSUIT SUPER OCULOS MEOS, ET LAVI ET VIDEO”.

15A farizeusok is megkérdezték tőle, hogyan nyílt meg a szeme. Elmondta nekik: „Sarat tett a szememre, megmosdottam és látok.”

15Ismét megkérdezték tehát tőle a farizeusok is, hogy hogyan nyerte vissza a szeme világát. Ő azt felelte: »Sarat tett a szemeimre, megmosdottam, és látok.«

15A farizeusok is megkérdezték, hogyan nyerte vissza szeme világát. Nekik is elmondta: „Sarat tett a szememre, megmosdottam és most látok.”

15Szintén a farizeusok is megkérdezék azért őt, mimódon jött meg a látása? Ő pedig monda nékik: Sarat tőn szemeimre, és megmosakodám, és látok.

15Ekkor a farizeusok is megkérdezték tőle, hogyan jött meg a látása. Ezt mondta nekik: – Sarat tett a szememre, megmosakodtam, és látok.

16DICEBANT ERGO EX PHARISAEIS QUIDAM: “NON EST HIC HOMO A DEO, QUIA SABBATUM NON CUSTODIT!”; ALII AUTEM DICEBANT: “QUOMODO POTEST HOMO PECCATOR HAEC SIGNA FACERE?”. ET SCHISMA ERAT IN EIS.

16A farizeusok közül némelyek így vélekedtek: „Ez az ember nem Istentől való, hisz nem tartja meg a szombatot.” Mások ellene vetették: „Hogyan tehet bűnös ember ilyen csodát?” Így szakadás támadt közöttük.

16Azt mondták erre néhányan a farizeusok közül: »Nem Istentől való ez az ember, aki a szombatot nem tartja meg!« Mások azt mondták: »Hogyan cselekedhet bűnös ember ilyen csodajeleket?« És szakadás támadt köztük.

16Egyik-másik farizeus megjegyezte: „Nem Istentől való ez az ember, hiszen nem tartja meg a szombatot.” Mások viszont ellene vetették: „Hogyan tud bűnös ember ilyen csodákat művelni?” És szakadás támadt köztük.

16Mondának azért némelyek a farizeusok közül: Ez az ember nincsen Istentől, mert nem tartja meg a szombatot. Mások mondának: Mimódon tehet bűnös ember ilyen jeleket? És hasonlás lőn közöttük.

16Erre a farizeusok közül néhányan ezt mondták: – Nem Istentől való ez az ember, mert nem tartja meg a szombatot. Mások így szóltak: – Hogyan tehet bűnös ember ilyen jeleket? És megoszlás támadt köztük.

17DICUNT ERGO CAECO ITERUM: “TU QUID DICIS DE EO QUIA APERUIT OCULOS TUOS?”. ILLE AUTEM DIXIT: “PROPHETA EST!”.

17Azért hát tovább faggatták a vakot: „Mit tartasz arról, aki visszaadta a szemed világát?” „Azt, hogy próféta” – felelte.

17Erre ismét megkérdezték a vaktól: »Te mit gondolsz róla, hisz megnyitotta szemeidet?« Ő pedig azt felelte: »Próféta!«

17Ismét faggatni kezdték a vakot: „Te mit tartasz róla, mivel visszaadta szemed világát?” „Hogy próféta” – felelte az.

17Újra mondának a vaknak: Te mit szólsz ő róla, hogy megnyitá a szemeidet? Ő pedig monda: Hogy próféta.

17Ezért ismét a vakhoz fordultak: – Te mit mondasz róla? Hiszen megnyitotta a szemed! – Próféta – válaszolta.

18NON CREDIDERUNT ERGO IUDAEI DE ILLO QUIA CAECUS FUISSET ET VIDISSET, DONEC VOCAVERUNT PARENTES EIUS, QUI VIDERAT.

18De a zsidók sehogy se akarták elhinni, hogy vak volt, és hogy visszanyerte a szeme világát, azért odahívták az imént még vak embernek a szüleit

18A zsidók azonban nem hitték el róla, hogy vak volt, és visszatért a látása, amíg elő nem hívták a most már ép szemű ember szüleit.

18A zsidók ezért egyáltalán nem akarták elhinni, hogy vak volt és hogy visszanyerte látását. Odahívták tehát a vak szüleit, és azokat kezdték faggatni:

18Nem hivék azért a zsidók róla, hogy vak vala és megjöve a látása, mígnem előhívák annak szüleit, a kinek megjöve a látása,

18A zsidók azonban nem hitték el róla, hogy vak volt, és megjött a látása, amíg oda nem hívták a szüleit,

19ET INTERROGAVERUNT EOS DICENTES: “HIC EST FILIUS VESTER, QUEM VOS DICITIS QUIA CAECUS NATUS EST? QUOMODO ERGO NUNC VIDET?”.

19és őket faggatták: „A ti fiatok? Azt mondjátok róla, hogy vakon született! Hogy lehet akkor, hogy most lát?”

19Megkérdezték őket: »A ti fiatok ez, s azt mondjátok róla, hogy vakon született? Most hogyan lát tehát?«

19„A ti fiatok ez? Erről mondjátok, hogy vakon született? Hogyan lehet, hogy most lát?”

19És megkérdezék azokat, mondván: Ez a ti fiatok, a kiről azt mondjátok, hogy vakon született? mimódon lát hát most?

19és meg nem kérdezték tőlük: – A ti fiatok ez, akiről azt állítjátok, hogy vakon született? Akkor hogyan lehetséges, hogy most lát?

20RESPONDERUNT ERGO PARENTES EIUS ET DIXERUNT: “SCIMUS QUIA HIC EST FILIUS NOSTER ET QUIA CAECUS NATUS EST.

20Szülei ezt válaszolták: „Azt tudjuk, hogy a mi fiunk, és hogy vakon született.

20A szülei azt felelték: »Azt tudjuk, hogy ez a mi fiunk, és hogy vakon született.

20Szülei így feleltek: „Azt tudjuk, hogy ez a mi fiunk, és hogy vakon született.

20Felelének nékik annak szülei és mondának: Tudjuk, hogy ez a mi fiunk, és hogy vakon született:

20Szülei így válaszoltak: – Azt tudjuk, hogy ez a mi fiunk, és hogy vakon született,

21QUOMODO AUTEM NUNC VIDEAT NESCIMUS, AUT QUIS EIUS APERUIT OCULOS NOS NESCIMUS; IPSUM INTERROGATE. AETATEM HABET; IPSE DE SE LOQUETUR!”.

21De hogy most miképpen lát, azt nem tudjuk. S azt sem tudjuk, ki adta vissza a szeme világát. Kérdezzétek meg tőle magától, hisz megvan hozzá a kora, mondja el maga.”

21De hogy most miképpen lát, nem tudjuk, és hogy ki nyitotta meg szemét, azt sem tudjuk. Kérdezzétek őt, megvan a kora, majd ő beszél magáról.«

21De hogyan nyerte vissza látását, azt nem tudjuk. Azt sem tudjuk, ki adta vissza szeme világát. Őt magát kérdezzétek, megvan a kora. Beszéljen ő magáról.”

21De mimódon lát most, nem tudjuk; vagy ki nyitotta meg a szemeit, mi nem tudjuk: elég idős már ő; őt kérdezzétek; ő beszéljen magáról.

21de hogy most mi módon lát, azt nem tudjuk, és hogy ki nyitotta meg a szemét, azt sem tudjuk. Tőle kérdezzétek meg, elég idős már, majd ő beszél a saját nevében.

22HAEC DIXERUNT PARENTES EIUS, QUIA TIMEBANT IUDAEOS; IAM ENIM CONSPIRAVERANT IUDAEI, UT, SI QUIS EUM CONFITERETUR CHRISTUM, EXTRA SYNAGOGAM FIERET.

22A szülők azért beszéltek így, mert féltek a zsidóktól. A zsidók ugyanis elhatározták, hogy azt, aki Messiásnak vallja, kizárják a zsinagógából.

22Ezt azért mondták a szülei, mert féltek a zsidóktól, mivel már elhatározták a zsidók, hogy ha valaki Krisztusnak vallja őt, ki kell zárni a zsinagógából.

22Szülei azért beszéltek így, mert féltek a zsidóktól. A zsidók ugyanis elhatározták, hogy azt, aki Messiásnak meri vallani, kizárják a zsinagógából.

22Ezeket mondák annak szülei, mivelhogy félnek vala a zsidóktól: mert megegyeztek már a zsidók, hogy ha valaki Krisztusnak vallja őt, rekesztessék ki a gyülekezetből.

22Ezt azért mondták a szülei, mert féltek a zsidóktól, mivel a zsidók már megegyeztek abban, hogy ha valaki Krisztusnak vallja őt, azt ki kell zárni a zsinagógából.

23PROPTEREA PARENTES EIUS DIXERUNT: “AETATEM HABET; IPSUM INTERROGATE!”.

23Ezért mondták a szülei: „Megvan hozzá a kora, kérdezzétek meg tőle magától.”

23Ezért mondták a szülei: »Megvan a kora, őt kérdezzétek.«

23Ezért mondták a szülei: „Megvan a kora, őt kérdezzétek.”

23Ezért mondák annak szülei, hogy: Elég idős, őt kérdezzétek.

23Ezért mondták a szülei: „Elég idős már, kérdezzétek őt!”

24VOCAVERUNT ERGO RURSUM HOMINEM, QUI FUERAT CAECUS, ET DIXERUNT EI: “DA GLORIAM DEO! NOS SCIMUS QUIA HIC HOMO PECCATOR EST”.

24Erre másodszor is hívatták a vakon született embert és figyelmeztették: „Dicsőítsd meg az Istent! Mi tudjuk, hogy ez az ember bűnös.”

24Másodszor is előhívták tehát az embert, aki vak volt, és azt mondták neki: »Adj dicsőséget Istennek! Mi tudjuk, hogy ez az ember bűnös.«

24Még egyszer hívták tehát a vakon született embert és figyelmeztették: „Adj dicsőséget Istennek! Mi tudjuk, hogy ez az ember bűnös.”

24Másodszor is szólíták azért az embert, a ki vak vala, és mondának néki: Adj dicsőséget az Istennek; mi tudjuk, hogy ez az ember bűnös.

24Másodszor is odahívták tehát a nemrég még vak embert, és ezt mondták neki: – Dicsőítsd Istent! Mi tudjuk, hogy ez az ember bűnös.

25RESPONDIT ERGO ILLE: “SI PECCATOR EST NESCIO; UNUM SCIO QUIA, CAECUS CUM ESSEM, MODO VIDEO”.

25„Azt, hogy bűnös-e – felelte –, nem tudom. Csak azt tudom, hogy vak voltam, és most látok.”

25Ő azt felelte: »Hogy bűnös-e, nem tudom. Egyet tudok: hogy vak voltam, és most látok.«

25Az így felelt: „Hogy bűnös-e, nem tudom. Egyet tudok: vak voltam, most pedig látok.”

25Felele azért az és monda: Ha bűnös-é, nem tudom: egyet tudok, hogy noha vak voltam, most látok.

25– Hogy bűnös-e, nem tudom – válaszolta. – Egyet tudok: vak voltam, és most látok.

26DIXERUNT ERGO ILLI: “QUID FECIT TIBI? QUOMODO APERUIT OCULOS TUOS?”.

26Erre újra faggatni kezdték: „Mit csinált veled? Hogy adta vissza a szemed világát?”

26Erre megkérdezték tőle: »Mit csinált veled? Hogyan nyitotta meg a szemedet?«

26Erre megint faggatni kezdték: „Mit csinált veled? Hogyan adta vissza látásodat?”

26Újra mondák pedig néki: Mit csinált veled? Mimódon nyitotta meg a szemeidet?

26– Mit tett veled? – kérdezték. – Hogyan nyitotta meg a szemedet?

27RESPONDIT EIS: “DIXI VOBIS IAM, ET NON AUDISTIS; QUID ITERUM VULTIS AUDIRE? NUMQUID ET VOS VULTIS DISCIPULI EIUS FIERI?”.

27„Már elmondtam nektek – felelte –, de nem hallgattátok meg. Miért akarjátok újra hallani? Talán ti is tanítványai akartok lenni?”

27Az azt felelte nekik: »Megmondtam már nektek, de nem hallgattátok meg. Miért akarjátok újra hallani? Csak nem akartok ti is a tanítványai lenni?«

27„Már elmondtam nektek, felelte az, de nem hallgattátok meg. Miért akarjátok még egyszer hallani? Talán tanítványai akartok lenni ti is?”

27Felele nékik: Már mondám néktek és nem hallátok: miért akarjátok újra hallani? avagy ti is az ő tanítványai akartok lenni?

27– Megmondtam már nektek – felelte –, de nem hallgattatok rám. Mit akartok még hallani? Talán ti is a tanítványai akartok lenni?

28ET MALEDIXERUNT EI ET DIXERUNT: “TU DISCIPULUS ILLIUS ES, NOS AUTEM MOYSIS DISCIPULI SUMUS.

28Erre becsmérelték, s azt mondták neki: „Légy a tanítványa te! Mi Mózes tanítványai vagyunk.

28Erre megátkozták őt, és azt mondták: »Te vagy az ő tanítványa, mi Mózes tanítványai vagyunk.

28Erre megátkozták és azt mondták: „Te vagy az ő tanítványa.

28Szidalmazák azért őt és mondának: Te vagy annak a tanítványa; mi pedig a Mózes tanítványai vagyunk.

28Becsmérelték, és ezt mondták: – Te vagy tanítványa ennek, mi Mózes tanítványai vagyunk.

29NOS SCIMUS QUIA MOYSI LOCUTUS EST DEUS; HUNC AUTEM NESCIMUS UNDE SIT”.

29Azt tudjuk, hogy Mózessel beszélt az Isten, de hogy ez honnét való, azt nem tudjuk.”

29Mi tudjuk, hogy Mózeshez szólt az Isten, ezt pedig nem tudjuk, honnan van.«

29Mi Mózes tanítványai vagyunk. Mi tudjuk, hogy Mózeshez szólt az Isten, de hogy ez honnan jön, nem tudjuk.”

29Mi tudjuk, hogy Mózessel beszélt az Isten: erről pedig azt sem tudjuk, honnan való.

29Mi tudjuk, hogy Mózeshez szólt Isten; de erről azt sem tudjuk, hogy honnét való.

30RESPONDIT HOMO ET DIXIT EIS: “IN HOC ENIM MIRABILE EST, QUIA VOS NESCITIS UNDE SIT, ET APERUIT MEOS OCULOS!

30„Épp az a különös – felelte az ember –, hogy nem tudjátok, honnét való, mégis visszaadta a szemem világát.

30Az ember erre azt felelte: »Éppen az a csodálatos, hogy ti nem tudjátok, honnan való, nekem pedig megnyitotta a szemeimet.

30„Éppen az a különös, jegyezte meg, hogy nem tudjátok honnan van, és mégis visszaadta a szemem világát.

30Felele az ember és monda nékik: Bizony csodálatos az, hogy ti nem tudjátok honnan való, és az én szemeimet megnyitotta.

30Az ember így válaszolt nekik: – Éppen ez a meglepő: ti nem tudjátok, honnan való, mégis megnyitotta a szemem.

31SCIMUS QUIA PECCATORES DEUS NON AUDIT; SED, SI QUIS DEI CULTOR EST ET VOLUNTATEM EIUS FACIT, HUNC EXAUDIT.

31Tudjuk, hogy Isten nem hallgatja meg a bűnösöket, azt azonban, aki istenfélő és teljesíti akaratát, meghallgatja.

31Tudjuk, hogy Isten a bűnösöket nem hallgatja meg, de aki istenfélő, és megteszi az ő akaratát, azt meghallgatja.

31Tudjuk viszont, hogy Isten nem hallgatja meg a bűnösöket. De ha valaki istenfélő és Isten akaratát teljesíti, azt meghallgatja.

31Pedig tudjuk, hogy az Isten nem hallgatja meg a bűnösöket; hanem ha valaki istenfélő, és az ő akaratát cselekszi, azt hallgatja meg.

31Tudjuk, hogy Isten nem hallgat meg bűnösöket; de ha valaki istenfélő, és az ő akaratát cselekszi, azt meghallgatja.

32A SAECULO NON EST AUDITUM QUIA APERUIT QUIS OCULOS CAECI NATI;

32Amióta fennáll a világ, sohasem lehetett hallani, hogy valaki visszaadta volna egy vakon születettnek a szeme világát.

32Mióta a világ áll, soha nem lehetett hallani, hogy valaki megnyitotta volna egy vakon született szemeit.

32Mióta a világ fönnáll, sohasem lehetett hallani, hogy valaki visszaadta volna a vakon született látását.

32Öröktől fogva nem hallaték, hogy vakon szülöttnek szemeit valaki megnyitotta volna.

32Amióta világ a világ, nem hallotta senki, hogy valaki megnyitotta volna egy vakon született ember szemét.

33NISI ESSET HIC A DEO, NON POTERAT FACERE QUIDQUAM”.

33Ha nem Istentől való volna, nem tehetett volna semmit.”

33Ha ő nem Istentől való volna, nem tehetett volna semmit.«

33Ha ő nem volna Istentől való, nem tehetett volna semmit.”

33Ha ez nem Istentől volna, semmit sem cselekedhetnék.

33Ha ez az ember nem volna Istentől való, semmit sem tudott volna tenni.

34RESPONDERUNT ET DIXERUNT EI: “IN PECCATIS TU NATUS ES TOTUS ET TU DOCES NOS?”. ET EIECERUNT EUM FORAS.

34Erre rászóltak: „Te akarsz minket tanítani, aki mindenestül bűnben születtél?” Ezzel kidobták.

34Azok azt felelték neki: »Mindenestől bűnben születtél, és te oktatsz minket?« És kidobták őt.

34Azok ráförmedtek: „Bűnben születtél mindenestül, és te akarsz oktatni minket?” Azzal kidobták.

34Felelének és mondának néki: Te mindenestől bűnben születtél, és te tanítasz minket? És kiveték őt.

34Erre így feleltek neki: – Te, aki mindenestül bűnben születtél, még te akarsz minket tanítani? És elzavarták.

35AUDIVIT IESUS QUIA EIECERUNT EUM FORAS ET, CUM INVENISSET EUM, DIXIT EI: “TU CREDIS IN FILIUM HOMINIS?”.

35Jézus meghallotta, hogy kidobták, s amikor találkozott vele, megkérdezte tőle: „Hiszel az Emberfiában?”

35Jézus meghallotta, hogy kidobták, és amikor találkozott vele, megkérdezte tőle: »Hiszel-e az Emberfiában?«

35Jézus meghallotta, hogy kidobták. Mikor találkozott vele, megszólította: „Hiszel az Emberfiában?”

35Meghallá Jézus, hogy kiveték azt; és találkozván vele, monda néki: Hiszel-é te az Isten Fiában?

35Meghallotta Jézus, hogy elzavarták, és amikor találkozott vele, megkérdezte tőle: – Hiszel az Emberfiában? –

36RESPONDIT ILLE ET DIXIT: “ET QUIS EST, DOMINE, UT CREDAM IN EUM?”.

36„Ki az, Uram – kérdezte az ember –, hogy higgyek benne?”

36Az így felelt: »Ki az, Uram, hogy higgyek benne?«

36„Ki az, Uram? – kérdezte. Hinni akarok benne.”

36Felele az és monda: Ki az, Uram, hogy higyjek benne?

36Ki az, Uram, hogy higgyek benne? – kérdezte. –

37DIXIT EI IESUS: “ET VIDISTI EUM; ET, QUI LOQUITUR TECUM, IPSE EST”.

37„De hisz látod – felelte –, ő beszél veled.”

37Jézus azt mondta neki: »Hiszen láttad őt: ő az, aki veled beszél.«

37„Előtted áll, felelte Jézus, ő az, aki veled beszél.”

37Monda pedig néki Jézus: Láttad is őt, és a ki beszél veled, az az.

37Már láttad – mondta neki Jézus. – Aki veled beszél, ő az. –

38AT ILLE AIT: “CREDO, DOMINE!”; ET ADORAVIT EUM.

38Erre felkiáltott: „Hiszek, Uram!” – s leborult előtte.

38Erre az így szólt: »Hiszek Uram!« És leborult előtte.

38„Hiszek, Uram!” – kiáltotta és leborult előtte.

38Az pedig monda: Hiszek, Uram. És imádá Őt.

38Hiszek, Uram – mondta, és leborulva imádta őt.

39ET DIXIT IESUS: “IN IUDICIUM EGO IN HUNC MUNDUM VENI, UT, QUI NON VIDENT, VIDEANT, ET, QUI VIDENT, CAECI FIANT”.

39Jézus pedig azt mondta: „Azért jöttem a világba, hogy ítéletet tartsak, hogy akik nem látnak, azok lássanak, és akik látnak, azok vakok legyenek.”

39Akkor Jézus ezt mondta: »Ítélkezni jöttem erre a világra, hogy akik nem látnak, lássanak, és akik látnak, vakká legyenek.«

39Jézus megjegyezte: „Azért jöttem a világra, hogy ítéletet tartsak; akik nem látnak, lássanak, és akik látnak, elvakuljanak.”

39És monda Jézus: Ítélet végett jöttem én e világra, hogy a kik nem látnak, lássanak; és a kik látnak, vakok legyenek.

39Jézus ezt mondta: – Ítéletre jöttem e világra, hogy akik nem látnak, lássanak, és akik látnak, vakká legyenek.

40AUDIERUNT HAEC EX PHARISAEIS, QUI CUM IPSO ERANT, ET DIXERUNT EI: “NUMQUID ET NOS CAECI SUMUS?”.

40Amikor a körülötte álló farizeusok közül ezt néhányan meghallották, megkérdezték: „Csak nem vagyunk mi is vakok?”

40A farizeusok közül, akik vele voltak, néhányan hallották ezt, és azt mondták neki: »Csak nem vagyunk mi is vakok?«

40Meghallotta ezt néhány körülötte álló farizeus és megkérdezte: „Csak nem vagyunk mi is vakok?”

40És hallák ezeket némely farizeusok, a kik vele valának, és mondának néki: Avagy mi is vakok vagyunk-é?

40Meghallották ezeket a szavakat a farizeusok, akik a közelében voltak, és ezt kérdezték tőle: – Talán mi is vakok lennénk?

41DIXIT EIS IESUS: “SI CAECI ESSETIS, NON HABERETIS PECCATUM. NUNC VERO DICITIS: “VIDEMUS!”; PECCATUM VESTRUM MANET”.

41„Ha vakok volnátok – felelte Jézus –, nem volna bűnötök. De azt állítjátok: Látunk. Ezért megmarad bűnötök.”

41Jézus ezt válaszolta: »Ha vakok volnátok, nem volna bűnötök. Ti azonban azt mondjátok most: ‘Látunk.’ Ezért megmarad a bűnötök.«

41Jézus így felelt: „Ha vakok volnátok, bűnötök nem volna. De ti azt mondjátok: látunk. Ezért bűnben maradtok.”

41Monda nékik Jézus: Ha vakok volnátok, nem volna bűnötök; ámde azt mondjátok, hogy látunk: azért a ti bűnötök megmarad.

41Jézus ezt mondta nekik: – Ha vakok volnátok, nem lenne bűnötök. Mivel azonban most azt mondjátok: „látunk”, megmarad a bűnötök.

1.3. Behatárolás

A szakasz az egész kilencedik fejezetet felöleli (Jn 9). Jézust útközben találjuk, aki találkozva egy, a születése óta vak emberrel, meggyógyítja őt (Jn 9,1-12). Majd a farizeusokhoz viszik a meggyógyított vakot, akit a csoda kapcsán kikérdeznek (Jn 9,13-34). Ezt követően az Úr megkeresve őt, ismét találkozik a most már látó emberrel, aki megvallja Jézusba vetett hitét (Jn 9,35-38). Végül a perikópa az Úr és egyes farizeusok rövid párbeszédével zárul (Jn 9,39-41). Mindezeket az eseményeket az evangélista Jézusnak két hosszabb beszéde között helyezi el: a zsidókkal való vitája (Jn 8,31-59) és a jó pásztorról szóló tanítása (Jn 10,1-18) között.

1.4. Szó szerinti üzenet

Az evangélista a vakon született meggyógyításának elbeszélése kapcsán Jézusra irányítja a figyelmet. A csoda jelévé válik annak, hogy mit jelent az, hogy Jézus a világ világossága (Jn 9,5). Az Ő küldetése, hogy feltárja Isten szeretet-cselekedeteit (Jn 9,3), ami minden ember felé irányul, fényt, reményt hozva az életükbe, ha nyitottak rá.

A „látás” kifejezés egyrészt a fizikai dimenzióban a vak szemének megnyílását, spirituális síkon pedig a fokozatos hitre jutását fejezi ki: engedelmeskedik Jézus szavainak (Jn 9,7), bátran prófétának, és Istentől valónak vallja őt a farizeusok előtt (Jn 9,17. 30-33), vállalva a meghurcoltatást is (Jn 9,34). Végül Jézussal való második találkozása során eljut a teljes hitre: Úrnak ismerve el gyógyítóját, akit imád (Jn 35- 38).

1.5. Kulcsszavak rövid elemzése

εἰμι τοῦ κόσμου (fósz ejmi tú kozmú): a világ világossága vagyok (Jn 9,5)

A fény jelkép János evangéliumában gyakran Jézusra vonatkozik: Ő az élet, aki világosság az emberek számára (Jn 1,4), az igazi fény, amely mindenkit megvilágosít (Jn 1,9). Ő a világosság, akit egyesek gyűlölnek, mások pedig követnek (Jn 3,19-21), a fény, aki velünk van (Jn 12,35- 36). Jézus magáról, mint a „világ világosságáról” is beszél (Jn 8,12; 9,5), aki azért jött, hogy fényt hozzon a világba (Jn 12,46).

A fény Isten kinyilatkoztatását jelképezi: Jézus feltárja Isten nagy tetteit (Jn 9,3-4), akinek ha valaki hittel válaszol, annak életében világosság támad, ahogy a vak látó emberré válása is mutatja.

1.6. Kontextuális – kánoni párhuzamok

Párhuzamok János evangéliumán belül

Jn 3,2 Ez éjnek idején fölkereste Jézust, s így szólt hozzá: „Rabbi, tudjuk, hogy Istentől jött tanító vagy, hisz senki sem vihet végbe olyan jeleket, amilyeneket te végbeviszel, ha nincs vele az Isten.”

Jn 3,19 Ez az ítélet: a világosság a világba jött, de az emberek jobban szerették a sötétséget, mint a világosságot, mert tetteik gonoszak voltak.

Jn 4,26 Jézus erre kijelentette: „Én vagyok az, aki veled beszélek.”

Jn 8,12 Egy másik alkalommal így beszélt Jézus: „Én vagyok a világ világossága. Aki követ, nem jár többé sötétségben, hanem övé lesz az élet világossága.”

Jn 11,4 Ennek hallatára Jézus azt mondta: „Ez a betegség nem okozza halálát, hanem Isten dicsőségére lesz, hogy megdicsőüljön általa az Isten Fia.”

Jn 11,9-10 Jézus így válaszolt: „Nem tizenkét órája van a napnak? Aki nappal jár, nem botlik meg, mert látja a világ világosságát. Aki azonban éjszaka jár, megbotlik, mert nincs világossága.”

Jn 12,35.46 Jézus így válaszolt: „Már csak rövid ideig marad köztetek a világosság. Addig járjatok, amíg van világosságotok, nehogy elborítson benneteket a sötétség. Aki sötétben jár, nem tudja, hova megy. (...) Világosságul jöttem a világba, hogy aki hisz bennem, ne maradjon sötétségben.

Jn 20,31 Ezeket azonban följegyezték, hogy higgyétek: Jézus a Messiás, az Isten Fia, s hogy a hit által életetek legyen az ő nevében.

Szinoptikus párhuzamok

Mt 4,16 a nép, mely sötétségben ült, nagy világosságot látott. Világosság támadt azoknak, akik a halál országában és árnyékában ültek.”

Mt 11,5 Vakok látnak, sánták járnak, leprások megtisztulnak, süketek hallanak, halottak feltámadnak, a szegényeknek pedig hirdetik az evangéliumot.

Mt 14,33 Akik a bárkában voltak, leborultak előtte, és megvallották: „Valóban Isten Fia vagy!”

Mt 16,16 Simon Péter válaszolt: „Te vagy Krisztus, az élő Isten Fia.”

Lk 13,2-5 Erre ezt mondta: „Azt hiszitek, hogy ezek a galileaiak bűnösebbek voltak, mint a többi galileai, azért, hogy így jártak? Mondom nektek: nem! De ha nem tartotok bűnbánatot, éppúgy elvesztek ti is mind. Vagy az a tizennyolc ember, akire rádőlt Siloámban a torony, és agyonzúzta őket, azt hiszitek, hogy bűnösebbek voltak, mint Jeruzsálem lakói közül bárki? Mondom nektek: nem! De ha nem tartotok bűnbánatot, éppúgy elvesztek ti is mindnyájan.”

Lk 24,52 Leborulva imádták, aztán nagy örömmel visszatértek Jeruzsálembe.

Kánoni elemzés (párhuzamok a Szentírás más könyveiben)

Zsolt 2,7 Az Úr végzését hirdetem; Ő így szólt hozzám: „A Fiam vagy, ma adtam neked életet.

ApCsel 5,38-39Ezért most azt mondom nektek, hagyjátok békén ezeket az embereket, és engedjétek őket szabadon. Ha ez az elgondolás vagy mozgalom emberektől származik, magától felbomlik. De ha Istentől van, nem tudjátok szétoszlatni őket, és úgy látszana, mintha Istennel szállnátok szembe.” Elfogadták érvelését.

ApCsel 13,47 Ezt a parancsot adta nekünk az Úr: A pogányok világosságává tettelek, hogy üdvösségük légy egészen a föld végső határáig.”

ApCsel 26,23 hogy Krisztus szenvedni fog, elsőnek támad fel a halottak közül, világosságot hirdet népének és a pogányoknak.”

Ef 5,16 Használjátok fel az időt, mert rossz napok járnak.

1Pt 2,9 Ti azonban választott nemzetség, királyi papság, szent nemzet, tulajdonul kiválasztott nép vagytok, hogy annak dicsőségét hirdessétek, aki a sötétségből meghívott benneteket csodálatos világosságára.

1Jn 4,15 Aki vallja, hogy Jézus az Isten Fia, abban benne marad az Isten, és ő is az Istenben.

1Jn 5,5.10 Ki győzi le a világot, ha nem az, aki hiszi, hogy Jézus az Isten Fia? (...) Aki hisz az Isten Fiában, magában hordja (Isten) tanúságát. Aki nem hisz Istennek, hazugságot tulajdonít neki, épp mert nem hisz tanúságában, amelyet Isten a Fia mellett tett.

2. Meditatio – elmélkedés

2.1. Patrisztikus nézőpont

Aranyszájú Szent János: Azokat, akiket igazságtalanul elnyomnak Krisztus igazságáért és megvallásáért, a legnagyobb tiszteletben tartják. Ez történt a vak emberrel: Mert a zsidók kidobták a templomból, de a templomok Ura megtalálja, felveszi, mint a sportbíró egy végletekig kifáradt atlétát, és megkoronázza. Ezért írják: "Jézus meghallotta, hogy kidobták, és amikor rátalált, így szólt hozzá: Hiszel az Emberfiában?" Az evangélista azt is megmutatja, hogy Jézus azért jött, hogy beszéljen vele. Nem azért kérdezi meg, mert nem tudja a választ, hanem mert ki akarja nyilatkoztatni önmagát, és ezzel megmutatja, hogy az ő [ti. a vakon született] hitét nagyra értékelik. Mintha csak azt mondaná: "Az emberek szidalmaztak engem, de nem törődöm velük. Csak az a gondom, hogy te higgy. Jobb egy olyan, aki Isten akaratát cselekszi, mint tízezer közömbös ember."

Mert kétféle látási képesség és kétféle vakság van, mégpedig egy érzéki és egy szellemi. Az írástudók csak a érzékelésről beszélnek, és csak az érzéki vakságtól tartanak. Tehát megmutatja nekik, hogy jobb lenne vaknak lenniük, mint így látni. Hiszen azt mondja: "Ha vakok lennétek, nem lenne bűnötök", akkor a kérdésetek megbocsáthatóbb lenne. Ezzel szemben azt mondjátok: „látunk”.

2.2. Tanítóhivatali nézőpont

2.2.1. Katolikus Egyház Katekizmusa

280. A teremtés „Isten minden üdvözítő tettéhez” képest alap, „az üdvösség történetének kezdete”, mely Krisztusban éri el csúcspontját. És megfordítva: Krisztus misztériuma a teremtés misztériumának végső megvilágítása; kinyilatkoztatja azt a célt, amiért „kezdetben teremtette Isten az eget és a földet” (Ter 1,1): Isten kezdettől fogva a Krisztusban lévő új teremtés dicsőségét akarta.

529. A bemutatás a Templomban úgy mutatja Jézust, mint az Elsőszülöttet, aki az Úrhoz tartozik mint sajátja. Simeonnal és Annával Izrael egész várakozása jön az Üdvözítőjével való találkozóra (a bizánci hagyomány ezt az ünnepet találkozásnak nevezi). Jézust fölismerik mint a régóta várt Messiást, mint „a nemzetek világosságát” és „Izrael dicsőségét”, de úgy is, mint „jelet, melynek ellene mondanak”. A fájdalom kardja, amit Máriának jövendölnek, előre hirdeti azt a másik, tökéletes és egyedülálló fölajánlást a kereszten, mely ajándékozni fogja azt az üdvösséget, melyet Isten „minden nép színe előtt készített”.

748. „Mivel Krisztus a nemzetek világossága, ez a Szentlélekben összeült szent Zsinat Krisztusnak az Egyház arcán tükröződő fényességével minden embert meg akar világosítani azáltal, hogy minden teremtménynek hirdeti az evangéliumot.” E szavakkal kezdődik a II. Vatikáni Zsinat „Egyházról szóló dogmatikus konstitúciója”. Így a Zsinat megmutatja, hogy az Egyházról szóló hitcikkely teljesen azoktól a cikkelyektől függ, amelyek Jézus Krisztusról szólnak. Az Egyháznak nincs más világossága, mint Krisztusé; ezért az egyházatyák kedvelt képe szerint a Holdhoz hasonlítható, melynek minden világossága a Nap fényének tükrözése.

1165. Amikor az Egyház Krisztus misztériumát ünnepli, imádságát egy szó hatja át: „Ma!”, visszhangozva az imádságot, melyet az Úr tanított neki és a Szentlélek hívását. Az élő Istennek ez a „mai napja”, melybe az ember meghívást kap, hogy belépjen, az egész történelmet fölülmúló és vezérlő Jézus húsvétjának az „órá”-ja:

„Az élet mindenek számára megnyílt, és örök világossággal telt meg minden. És a napkelték Napkeltéje elönti a mindenséget: és Ő, aki a „hajnalcsillag előtt” született, a halhatatlan és hatalmas Krisztus jobban ragyog mindeneknek, mint a Nap. Ezért nekünk, az Őbenne hívőknek hosszú, örök és kiolthatatlan fényes nappalunk van, a misztikus húsvét.”

2466. Jézus Krisztusban Isten igazsága teljes mértékben megnyilvánul. Ő, akit kegyelem és igazság tölti be, „a világ világossága” (Jn 8,32). Ő az igazság. Mindaz, aki hisz Őbenne, nem marad sötétségben. Jézus tanítványa megmarad az Ő beszédében, hogy megismerje az igazságot, mely megszabadít és megszentel. Jézust követni annyit jelent, mint az igazság Lelkéből élni, akit az Atya küld az Ő nevében, és aki bevezet „a teljes igazságba” (Jn 16,13). Jézus tanítványainak az igazság föltétlen szeretetét tanítja: „A ti beszédetek legyen: az igen igen, a nem nem” (Mt 5,37).

2715. A szemlélődő ima a hit Jézusra szegezett tekintete. „Én Őt nézem, Ő meg engem néz”, mondta a tabernákulum előtt imádkozó ars-i parasztember kora szent plébánosának. Ez a ráfigyelés lemondás „önmagamról”. Az Ő tekintete tisztítja a szívet. Jézus tekintetének fénye megvilágosítja szívünk „szemét”; megtanít arra, hogy mindent az Ő igazságának és emberek iránti együttérzésének fényében lássunk. A szemlélődő ima Krisztus életének misztériumaiban kezdődik. Így tanulja meg az „Úr belső ismeretét”, hogy jobban szeresse és kövesse Őt.

439. Sok zsidó és néhány pogány is, akik osztoztak a zsidók reménységében, fölismerték Jézusban az Izrael Istene által megígért „Dávid fia” alapvető messiási vonásait. Jézus elfogadta a Messiás címet, amelyhez joga volt, de nem minden fönntartás nélkül, mert kortársai közül nem egy nagyon emberi s lényegében politikai értelemben fogta föl.

496. A hit első megformulázásaitól kezdve az Egyház vallotta, hogy Jézus egyedül a Szentlélek ereje által fogantatott Szűz Mária méhében, állítván ennek az eseménynek testi szempontját is: Jézus „férfi magva nélkül (...) a Szentlélektől fogantatott”. Az egyházatyák a szűzi foganásban annak jelét látják, hogy Isten Fia valóban a miénkkel azonos emberi természetben jött el.

Így mondja Antiochiai Szent Ignác (a 2. század elején): „Láttam (...), hogy teljes és szilárd hittel hisztek a mi Urunkban, aki valóban Dávid nemzetségéből való test szerint, Isten Fia Isten akarata és hatalma szerint, valóban Szűztől született; (...) Poncius Pilátus alatt (...) értünk testben valóban fölszögeztetett (...). Valóban szenvedett, mint ahogy valóban föl is támadt”.

559. Hogyan fogadja Jeruzsálem Messiását? Jézus, aki mindig visszahúzódott a nép törekvése elől, hogy királlyá tegyék, most megválasztja az időt, és gondosan előkészíti messiási bevonulását „Atyjának, Dávidnak” városába (Lk 1,32). Ujjongással veszik körül mint Dávid fiát, mint olyat, aki üdvösséget hoz [a Hozsanna azt jelenti: „Ments meg!”, „Adj üdvösséget!”]. Most azonban a „dicsőség királya” (Zsolt 24,7–10) „szamáron ülve” (Zak 9,9) vonul be városába: Sion leányát, Egyházának előképét, nem csellel és nem is erőszakkal veti hatalma alá, hanem alázattal, mely bizonyságot tesz az Igazságról. Ezért azon a napon országának alattvalói lesznek a gyermekek  és „Isten szegényei”, akik úgy köszöntik Őt, ahogy az angyalok hirdették a pásztoroknak. Fölkiáltásukat – „Áldott, aki jön az Úr Nevében” (Zsolt 118,26) – az Egyház ismétli az eucharisztikus liturgia Sanctusában, hogy ezzel kezdje az Úr húsvétjára való emlékezést.

2616. A Jézushoz intézett imádságot Jézus már nyilvános működése idején meghallgatta olyan jelekkel, melyek halálának és föltámadásának hatékony erejét elővételezik: Jézus meghallgatja a hívő imádságot, akár szavakba foglalt (leprás, Jairus,  kánaáni asszony, jobb lator ), akár ki nem mondott (a béna hordozói, a ruháját megérintő vérfolyásos asszony, a bűnös nő könnyei és kenete ). A vakok nyomatékos kérése – „Könyörülj rajtunk, Dávid fia!” (Mt 9,27), „Jézus, Dávid fia, könyörülj rajtam!” (Mk 10,48) – fölelevenedik a Jézus-imádság hagyományában: „Úr Jézus Krisztus, Isten Fia, könyörülj rajtam, bűnösön!” A betegségek meggyógyításával vagy a bűnök megbocsátásával Jézus mindig válaszol az imádságra, mely hittel fordul hozzá: „Menj békében, a hited meggyógyított téged!”

Szent Ágoston nagyszerűen foglalja össze Jézus imádságának három dimenzióját: „Imádkozik értünk mint Papunk; imádkozik bennünk mint a mi Főnk; mi imádkozunk Hozzá mint Istenünkhöz. Ismerjük föl tehát Benne a mi hangunkat, és az Ő hangját mibennünk.”

1216. „E fürdőt megvilágosodásnak is nevezik, mely lélekben megvilágosítja azokat, akik részesei ennek a (katekétikus) tanításnak.” A megkeresztelt ember, amikor a keresztségben megkapja az Igét, aki „az igaz világosság, mely megvilágosít minden embert” (Jn 1,9), miután „megvilágosodott”, maga is a „világosság fia”, és „világosság” (Ef 5,8) lesz:

Isten adományai közül a keresztség a legszebb és legcsodálatosabb. (...) A következő nevekkel illetjük: ajándék, kegyelem, kenet, megvilágosodás, romolhatatlanság köntöse, újjászületés fürdője, pecsét és minden más, ami igazán érték. Ajándék, mert azok kapják, akik semmit sem hoznak magukkal; kegyelem, mert a bűnösök kapják; baptismus, mert a bűnök elmerülnek a vízben; kenet, mert szent és királyi (mint azok, akiket fölkentek); megvilágosítás, hiszen ragyogó fény; köntös, mert eltakarja szégyenünket; fürdő, mert megmosdat; pecsét, mert megőriz bennünket és Isten uralmának jele.

782. Isten népe olyan sajátosságokat hordoz, amelyek világosan megkülönböztetik a történelem minden vallási, népi, politikai és kulturális csoportjától:

* Isten népe: Isten egyetlen népnek sem sajátja. Ő azonban népet szerzett magának azokból, akik valaha nem voltak nép: „választott nemzetséget, királyi papságot, szent nemzetet” (1Pt 2,9).

* E nép tagjává nem a testi születés, hanem a „fölülről való születés”, a „vízből és Szentlélekből születés” (Jn 3,3–5), azaz a Krisztusba vetett hit és a keresztség által lesz az ember.

* E nép feje Jézus, a Krisztus (a Fölkent, a Messiás): mivel egy és ugyanaz a kenet, a Szentlélek árad a Főről a tagokra, ezért ez a nép „a messiási nép”.

* „Jogállása Isten fiainak méltósága és szabadsága, kiknek szívében a Szentlélek úgy lakik, mint templomban.”

* „Törvénye az új parancs, hogy úgy kell szeretnie, ahogyan maga Krisztus szeretett bennünket.” Ez a Szentlélek „új” törvénye.

* Küldetése, hogy a föld sója és a világ világossága legyen. „Az egész emberi nem számára az egység, a remény és az üdvösség legerősebb csírája.”

* Végül „célja Isten Országa, melyet maga Isten kezdeményezett a földön, melynek egyre terjednie kell, míg Isten tökéletessé nem teszi a történelem végén”.

1243. A fehér ruha szimbolikusan jelzi, hogy a megkeresztelt Krisztust öltötte magára, Krisztussal együtt föltámadott. A húsvéti gyertyáról meggyújtott keresztelési gyertya azt jelenti, hogy Krisztus megvilágosította a megkereszteltet. Krisztusban a megkereszteltek „a világ világossága” (Mt 5,14). Az újonnan megkeresztelt az egyszülött Fiúban most már Isten gyermeke.

Elmondhatja Isten gyermekeinek imádságát: a Miatyánkot.

2105. A hiteles kultusz Isten felé az embernek egyénileg és társadalmilag egyaránt kötelessége. Ez „hagyományos katolikus tanítás az embereknek és a csoportoknak az igaz vallás és Krisztus egyetlen egyháza iránti erkölcsi kötelességéről”. Az Egyház, szüntelen hirdetve az evangéliumot az embereknek, azon fáradozik, hogy akik hallgatják az evangéliumot, át tudják hatni a közösség „gondolkodását és erkölcseit, törvényeit és szervezeteit”, melyben élnek. A keresztények társadalmi kötelessége, hogy tiszteljék és ébresszék föl minden emberben az igaz és a jó szeretetét. Meg kell ismertetniük az egyedül igaz vallást, mely a katolikus és apostoli Egyházban létezik. A keresztények arra hivatottak, hogy a világ világossága legyenek. Az Egyház ezáltal mutatja meg Krisztus királyságát a teremtés és különösen az emberi társadalmak fölött.

2.2.2. Pápai gondolatok

Szent II. János Pál pápa Veritatis splendor kezdetű enciklikája

63. A lelkiismeret méltósága tehát mindig az igazságból ered: a helyes lelkiismeret esetében az ember az objektív igazságot teszi; a téves lelkiismeret esetében az ember tévesen valami olyat tesz, amit szubjektíven igaznak tart. De mindig különbséget kell tenni az erkölcsi jóval kapcsolatos „szubjektív” tévedés és az „objektív” igazság között, mely értelmes célként áll az ember előtt; és nem tehető azonos értékűvé a helyes lelkiismerettel végrehajtott tettel az, amelyet téves lelkiismereti ítélettel cselekszenek. A legyőzhetetlen tudatlanságból vagy nem bűnösen téves ítéletből fakadó tett nem mindig beszámítható a cselekvő személynek; de a cselekedet ebben az esetben is rossz, a jó igazságához mérve rendetlenség marad. Továbbá a föl nem ismert jó erkölcsileg nem gyarapítja a cselekvő személyt: nem tökéletesíti és nem készíti elő a legfőbb Jóra. Ezért mielőtt könnyedén igazolnánk magunkat a lelkiismeretünk nevében, át kell elmélkednünk a zsoltár szavát: „A tévedéseket ki érti meg? Az elrejtettektől tisztíts meg engem!” (19,13). Olyan vétkek ezek, melyeket képtelenek vagyunk meglátni, mégis vétkek maradnak, mert vonakodtunk attól, hogy a világosság felé haladjunk (vö. Jn 9,39-41).

A lelkiismeret mint végső, konkrét ítélet, elveszíti méltóságát, amikor vétkesen téves, azaz „amikor az ember keveset törődik a jó és az igazság keresésével, vagy amikor a lelkiismeret bűnös szokás miatt szinte vakká válik" (GS 16). A lelkiismeret deformálódásának veszélyeire utal Jézus, amikor figyelmeztet: „A test világossága a szem; ha tehát a szemed tiszta, az egész tested világosságban lesz; de ha a szemed rossz, egész tested sötét lesz. Ha tehát a világosság benned sötétség, mekkora lesz maga a sötétség!” (Mt 6,22-23)

2.3. Liturgikus nézőpont

2.3.1. Az evangéliumi szakasz kapcsolódási pontjai a szentmise szertartásának egyéb szövegeivel

Az evangéliumi szakasz (hosszabb forma: Jn9,1-41; rövidebb forma: Jn9,1.6-9.13-17.34-38) a vakon született ember meggyógyítását beszéli el. A fő motívum, mely több liturgikus szövegben visszaköszön, az a sötétség–világosság ellentétpár, a történet elvontabb értelmezési síkját kihangsúlyozva. Jézus nem csak a vak embert vezeti el a fizikai sötétségből a látás világosságára, hanem az evangéliumi szakasz elején így szól: „világossága vagyok a világnak” (Jn9,5). Ez a gondolat hangzik el az evangélium előtti versben is, egy korábbi jánosi szakaszt idézve: „Én a világ világossága vagyok, aki engem követ, övé lesz az élet világossága” (Jn8,12). A szentlecke (Ef5,8-14) így fogalmaz: „Ti, akik egykor sötétség voltatok, most világosság vagytok az Úrban. Éljetek hát úgy, mint a fény fiai!” (Ef5,8). Az áldozás utáni könyörgésben az Isten emberrel való kapcsolatteremtésének, megvilágosító önközlésének öröme köszön vissza: „Istenünk, te megvilágosítasz minden embert, aki a világra születik. Kérünk, ragyogja be szívünket kegyelmed fénye…”.

A válaszos zsoltár (Zsolt22(23),1-3a.3b-4.5-6) arról tanúskodik, hogy az Úr jósága és irgalma a sötétségben velünk van, a halál sötétsége se gátolja meg az Isteni gondoskodást: „A halál sötét völgyében sem félek, mert ott vagy velem” (Zsolt 22(23),4).

A kezdőének (vö. Iz 66,10-11) hozzáköthető a vak meggyógyításának történetéhez: „Szívből örüljetek, akik azelőtt szomorkodtatok…” (vö. Iz 66,10).

Az olvasmány (1Sám16,1b.6-7.10-13a) Dávid felkenéséről szól, de többletet ad annak megértéséhez, Isten milyen látást adhat az embernek: „Isten ugyanis nem azt nézi, amit az ember. Az ember a külsőt nézi, az Úr azonban a szívet” – akik Krisztus világossága szerint törekednek élni, ehhez az isteni szemszöghöz próbálhatnak közelíteni.

A vakon születettről szóló prefáció a bűn sötétsége és a hit világossága közti ellentétpárt emeli ki: „Az emberiség a sötétben tévelygett, de ő a hit világosságára vezette megtestesülésének titka által, és akiket az ősbűn születésüktől szolgaságra vetett, a keresztvíz által Isten gyermekeivé fogadta”. Ugyanezt a gondolatot viszi tovább az első egyetemes könyörgés is: „Add, Urunk, hogy Egyházad a bűn és a tudatlanság vakságát az igaz hit világosságával orvosolja!”. A megvilágosítás, és a szemek felnyitása jelenik meg a többi könyörgésben is: „Világosítsd meg kegyelmeddel a népek vezetőit, hogy tisztán lássák, mit kell a közösség javára tenniük!” (2.); „Vezesd el, Urunk, a nemhívőket és a kételkedőket az evangélium világosságára!” (3.); „Gyarapítsd, Urunk, egyház-községünkben a szeretet fényét és melegét!” (4.); „A nagyböjti lelkigyakorlatok nyissák meg szemünket szent akaratod felismerésére!” (5.). Továbbá a pap záró könyörgésében is: „Urunk és Istenünk! Te vagy a világ Világosságai Kegyelmed fénye oszlassa el lelkünkben a bűn sötétségét. Krisztus, a mi Urunk által.”

2.3.2. Liturgikus énekek

Éneklő Egyház:

Akik az Úrban bíznak (828)

https://nepenektar.hu/idoszak/nagybojt/liturgia/34/tr/655/akik-az-urban-biznak-qui-confidunt-1

Gitáros, illetve taizei énekek:

Dax: Éveken át a sötétben ültem (Isten tenyerén - 1984, 13.)

https://daxdalok.hu/Dalok/IstenTenyeren1984.zip

Jézus, Dávid, Fia

https://www.youtube.com/watch?v=4PVXpP4mKN4

2.4. Pedagógiai nézőpont

2.4.1. Evangélium témáját feldolgozó irodalmi mű

Sík Sándor: Hiszek

Hallják meg hívők és hitetlenek

Élet-halálra szóló eskümet!

A szív bősége zúg fel ajkamon,

Az kényszerít a Krisztus vallanom.

Hallják meg rokkant, vén aposztaták

S a vétekben vajúdó új-világ,

A forradalom, a vak Leviáthán,

És hallja meg a settenkedő Sátán:

Isten nevében vallomást teszek:

Hiszek.

Hiszek, és hitem súlyos és kemény.

Nem tünde tan, nem pille vélemény.

Nincs benne így-úgy, bárcsak és talán:

Igen és nem, kereken, magyarán.

Semmi csűrés és semmi csavarás,

Ínyeskedés és köntörfalazás:

Hiszem és vallom, szeretem és élem,

Amit az Egyház hinni ád elébem.

Ebben a hitben élek és halok:

Katolikus vagyok.

Hiszek egy Istent, ki három személy,

Az élő Istent, aki bennem él,

S akiben élek, mozgok és vagyok,

Kinek tenyerén megsimulhatok.

Akinek rám is éber gondja van,

És cselekszik bennem és általam.

Aki mozdítja minden mozdulásom,

S én jóban-rosszban boldogan imádom

Intéző édes mély akaratát.

Hiszek Istenben, hiszem az Atyát.

Égnek és földnek testté vált frigyét:

Hiszem a Krisztust, hiszem az Igét.

Akit az Atya örök óta szül,

És akiben szépséggé lesz a zűr.

Kinek emberré tetszett válnia,

Hogy Isten legyen az ember fia.

Ki hogy minden nap eljöhessen hozzánk,

Ízlelnünk adta a rejtelmes Ostyát.

Benne az élet és benne az út.

Hiszek Istenben, hiszem a Fiút.

Hiszem a Krisztus gyújtotta tüzet:

A Szellemet, aki a Szeretet.

Aki Szent Péter ajakán rivall,

Hegyeket bont, szíveket áthidal,

És hét csatornán csorgatja beléd

Az élesztő kegyelem kútfejét.

Ki tüzet gyújt az embergondolatnak,

Kiből fölébe nőhetsz tenmagadnak

És mosolyoghatsz, alkothatsz, ölelhetsz.

Hiszek Istenben, hiszem a Szentlelket.

Hiszek, és tudom, honnan a hitem.

Házamat én kőszirtre építem.

Négy élőlény az erős alapok:

ember, oroszlán, sas, tulok.

Hallottam a piacon szólni Pált,

Hallottam Ágostont és Ottokárt,

Látom a szirten Péter kulcsait,

S bennem a mélyben, hallom döbbenettel:

Kimondhatatlan gerjedezésekkel

A Szentlélek sóhajtozik.

Ó tudom kinek, ó tudom kinek:

Én az eleven Istennek hiszek.

Élő hitemmel vagyok én szabad.

Mankó helyett kötöttem szárnyakat.

Ami akad a földön emberi,

Gazdag szívem testvérnek ismeri.

És ami túl az emberkörökön,

A végtelenség: ígért örököm.

És mikor üt a boldogságos óra,

Hogy befogadjon koporsóm gubója:

Hitem gyertyája utolsót remeg,

És Istennek ajánlom lelkemet.

2.5. Kérdések az evangéliumhoz

– A szakasz kapcsán mit tudunk meg a hit lényegéről?

– Miért volt ennyire éles az előítélet mind a tanítványokban, mind pedig a farizeusokban? Én mit válaszoltam volna a farizeusok előtt?

– Kinek tekintem én Jézust?

– Miért nem örültek együtt a farizeusok a meggyógyult vak emberrel?

– Mit jelent az, hogy „ha vakok volnátok, bűnötök nem volna”?

3. Oratio – imádság

A szentmise első könyörgése

Istenünk, te szent Fiad által csodálatos módon magadhoz békítetted az emberiséget. Engedd, kérünk, hogy keresztény néped készséges önátadással és élő hittel készüljön a közelgő ünnepekre. A mi Urunk, Jézus Krisztus, a te Fiad által, aki veled él és uralkodik a Szentlélekkel egységben, Isten mindörökkön örökké. Ámen.

Pálos nővérek imádsága

Uram, én is vak voltam az igazságra és a jóra. Nem tudtam megkülönböztetni, s még most is tévedek, illetve félek az igazságtól. Sokszor önzésem nem engedi, hogy igazságosabb legyek, másokat is észrevegyek.

De hálát adok Uram, hogy felismerhetem sokszor már ezeket a hibáimat! Szükségem van Rád, a Te bölcsességedre.

Megmosdottam, s megpillantottam önmagamat, mint a tó tükrében, egy-egy szavadban, intésben, kritikában.

Uram, köszönöm ezt is – bátorságot ad, ha ismerem önmagamat. Nem vagyok hibátlan, de nem kell hibátlannak lennem! Megadtad, hogy lássak és ezt nem veheti el tőlem senki.

Van, hogy szinte minden megkérdőjeleződik körülöttem. Van, hogy nem bíznak bennem, van, hogy nem értik mit jelent megtérni és egyszerre csak Hozzád tartozni. Add, hogy ilyenkor se rendüljön meg a hitem. Segíts hitelesen megmaradni a Te tanításodban. Ne engedj elbizonytalanodni, megkérdőjelezni azt, amire elvezettél. Segíts legyőzni magamban az emberektől való félelmet, ha ki kell tartanom az igazság mellett. Ámen.

4. Contemplatio – szemlélődés

Hiszel-e az Emberfiában? (Jn 9, 1-41)

(Forrás: Cathopic)

5. Condivisio – megosztás

Örömhír megfogalmazása: Nekem ebben a szakaszban az az örömhírem, hogy...

– Jézussal én is találkozhatom, aki az én szememet is megérinti, hogy látó ember legyek, vagyis olyan ember, aki a hit szemével tekint az emberekre, eseményekre, történésekre.

– az Úr segítséget nyújt az elesetteknek. Engem sem hagy magára.

– Jézus itt meg sem kérdezi a vakot, meg akar-e gyógyulni: néha mondanunk sem kell, és Isten azt adja, amire leginkább szükségünk van.

– az Istennel való találkozáshoz nem a sok tudás szükséges, hanem a nyitottság Rá.

6. Actio – tettekre váltás

Tanúságtétel megfogalmazása: Az evangéliumi szakasz arra ösztönöz, hogy…

– a Jézusba vetett hitemre úgy tekintek, mint a fényre, ami értelmet, reményt ad életem minden mozzanatának.

– én is boruljak le a Felséges Isten lábai elé, és napról napra megvallva újítsam meg Őelőtte a hitemet.

– vegyem észre, mennyiszer vak vagyok én is, amiből csak Istennel tudok kiszabadulni.

– minél többet ismerek meg Istenből, annál inkább felismerjem, mennyire „vak” vagyok Hozzá képest.

Impresszum

A Lectio divina segédanyag kiadványok elsődleges célja, hogy az imádságos bibliaolvasáshoz támpontokat adjanak.
A segédanyagok felépítése a lectio divina módszer szerinti felosztást követi, egy kötetbe gyűjtve össze a bibliai szöveg megismerését segítő dokumentumok egy válogatását az evangéliumok római katolikus liturgia szerinti szakaszaihoz.

Lectio divina segédanyag, Nagyböjt 4. vasárnap („A” év)

Borítófotó © Cathopic

A Biblia szövegének fordításait a következő forrásokból vettük át:

– liturgikus szöveg: igenaptar.katolikus.hu (utolsó letöltés 2020. szeptember 18.)

– a görög szöveget az SBLGNT (utolsó letöltés 2020. május 11.)

– latin fordítás: Vatikán online archívuma (utolsó letöltés 2020. május 14.)

– további magyar fordítások: szentiras.hu (utolsó letöltés 2020. május 12.)

gondolatait a Catena Aurea német nyelvű kiadása alaján Hegyi László fordította.

Katolikus Egyház Katekizmusa: archiv.katolikus.hu/kek (utolsó letöltés 2020. május 15.)

Pápai gondolatok: regi.katolikus.hu (utolsó letöltés 2020. szeptember 14.)

Sík Sándor: Hiszek – https://www.istenesversek.hu/sik-sandor-hiszek

A Lectio divina segédanyag összeállításában a lectio divina munkacsoport működött közre, melynek vezetője Nyúl Viktor, egykori és jelenlegi tagjai pedig: Asztalos Gábor Tamás, Asztalos Lívia, Csonka Laura, Endrédi Melinda, Geiszelhardt Sára, Görföl Tibor, Haász Rebeka Anna, Fazekas Zsófia, Hegyi László, Járai Ferenc, Máté Mária Magdolna Teréz nővér, Mohay Réka, Molnár Dzsenifer, Nyúlné Révfalvi Ildikó, Rácz Dávid, Rácz Édua Anna, Révai László, Roszkopf Rita, Sárszegi Judit, Szabóné Nagy Katalin, Szily Boglárka, Vermes Nikolett.

Ezen kiadvány tartalma szerzői jogi védelem alatt áll. A szerzői jogok tulajdonosai a fentebb említett esetekben az ott megjelölt jogtulajdonosok, külön meg nem jelölt esetekben a Pécsi Egyházmegye. Hitbuzgalmi és lelkipásztori célra a kiadvány anyaga szabadon felhasználható.

Kiadja a Pécsi Egyházmegye, 2023

7621 Pécs, Dóm tér 2.

E-levélcím: lectio.divina@pecs.egyhazmegye.hu

Honlap: lectiodivina.hu

Verziószám: 1.03