+ EVANGÉLIUM Szent Lukács könyvéből

Aki a kicsiben hű, az a nagyban is hű

Abban az időben Jézus ezt a példabeszédet mondta tanítványainak:

„Egy gazdag ember előtt bevádolták intézőjét, hogy eltékozolja ura vagyonát. Erre ő magához hívatta és így szólt hozzá: »Mit hallok rólad? Adj számot gazdálkodásodról, mert nem maradhatsz tovább intézőm.«

Az intéző így gondolkodott magában: »Mitévő legyek, ha Uram elveszi tőlem az intézőséget? Kapálni nem tudok, koldulni szégyellek. Tudom már, mit teszek, hogy befogadjanak az emberek házukba, ha gazdám elmozdít az intézőségből.« Egyenként magához hívatta tehát urának adósait. Megkérdezte az elsőt: »Mennyivel tartozol uramnak?« Azt felelte: »Száz korsó olajjal.« Erre azt mondta neki: »Vedd elő adósleveledet, ülj le hamar, és írj ötvenet.« Aztán megkérdezett egy másikat: »Te mennyivel tartozol?« »Száz véka búzával« – hangzott a válasz. »Fogd adósleveledet – mondta neki –, és írj nyolcvanat.«

Az úr dicsérte a hűtlen intézőt, hogy okosan járt el. Bizony, a világ fiai a maguk módján okosabbak a világosság fiainál. Mondom tehát nektek: Szerezzetek magatoknak barátokat a hamis mammonból, hogy amikor meghaltok, befogadjanak titeket az örök hajlékokba.

Aki a kicsiben hű, az a nagyban is hű. Aki pedig hűtlen a kicsiben, az a nagyban is hűtlen. Ha tehát a hamis mammonban nem voltatok hűségesek, ki bízza rátok az igazi értéket? És ha a máséban nem voltatok hűek, ki adja oda nektek a tiéteket?

Egy szolga sem szolgálhat két úrnak. Mert vagy az egyiket gyűlöli, és a másikat szereti, vagy: ragaszkodik az egyikhez, és a másikat megveti. Nem szolgálhattok Istennek és a mammonnak.”

1. Lectio – olvasás

1.1. Görög szöveg szó szerinti fordítása

1Ἔλεγεν δὲ καὶ πρὸς τοὺς μαθητάς Ἄνθρωπός τις ἦν πλούσιος ὃς εἶχεν οἰκονόμον, καὶ οὗτος διεβλήθη αὐτῷ ὡς διασκορπίζων τὰ ὑπάρχοντα αὐτοῦ.

És mondta pedig a tanítványoknak: „Volt egy gazdag ember, akinek volt egy intézője, és ezt bevádolták nála, hogy szétszórja a vagyonát.

2καὶ φωνήσας αὐτὸν εἶπεν αὐτῷ Τί τοῦτο ἀκούω περὶ σοῦ; ἀπόδος τὸν λόγον τῆς οἰκονομίας σου, οὐ γὰρ δύνῃ ἔτι οἰκονομεῖν.

És hívva őt mondta neki: „Mit hallok rólad? Adj számot intézői tevékenységedről, ugyanis nem folytathatod tovább intézőként működésedet.”

3εἶπεν δὲ ἐν ἑαυτῷ ὁ οἰκονόμος·Τί ποιήσω ὅτι ὁ κύριός μου ἀφαιρεῖται τὴν οἰκονομίαν ἀπʼ ἐμοῦ; σκάπτειν οὐκ ἰσχύω, ἐπαιτεῖν αἰσχύνομαι·

Mondta pedig magában az intéző: „Mit teszek, most hogy az uram megfoszt engem az intézői tevékenységtől? Kapálni nincs erőm, koldulni szégyellek.

4ἔγνων τί ποιήσω, ἵνα ὅταν μετασταθῶ ἐκ τῆς οἰκονομίας δέξωνταί με εἰς τοὺς οἴκους ἑαυτῶν.

Rájöttem, hogy mit tegyek, hogy szívesen fogadjanak be engem a házaikba, amikor elmozdítanak intézői tevékenységemből.

5καὶ προσκαλεσάμενος ἕνα ἕκαστον τῶν χρεοφειλετῶν τοῦ κυρίου ἑαυτοῦ ἔλεγεν τῷ πρώτῳ Πόσον ὀφείλεις τῷ κυρίῳ μου;

És odahívva az urának az adósai közül minden egyest, mondta az elsőnek: ’Mennyivel tartozol az uramnak?”

6ὁ δὲ εἶπεν Ἑκατὸν βάτους ἐλαίου·ὁ δὲ εἶπεν αὐτῷ·Δέξαι σου τὰ γράμματα καὶ καθίσας ταχέως γράψον πεντήκοντα.

Az pedig mondta: ’Száz bát (=3690 liter) olajjal.’ Az pedig mondta neki: ’Vedd az adósságleveledet, és leülve gyorsan írj ötvenet (=1845 liter)!’

7ἔπειτα ἑτέρῳ εἶπεν Σὺ δὲ πόσον ὀφείλεις; ὁ δὲ εἶπεν Ἑκατὸν κόρους σίτου·λέγει αὐτῷ Δέξαι σου τὰ γράμματα καὶ γράψον ὀγδοήκοντα.

Majd mondta a másiknak: ’Te pedig mennyivel tartozol?’ Az pedig mondta: ’Száz véka (=39300 liter) gabonával.’ Mondja neki: ’Vedd az adósságleveledet, és írj nyolcvanat (=31440 liter)!’

8καὶ ἐπῄνεσεν ὁ κύριος τὸν οἰκονόμον τῆς ἀδικίας ὅτι φρονίμως ἐποίησεν ὅτι οἱ υἱοὶ τοῦ αἰῶνος τούτου φρονιμώτεροι ὑπὲρ τοὺς υἱοὺς τοῦ φωτὸς εἰς τὴν γενεὰν τὴν ἑαυτῶν εἰσιν.

És dicsérte az úr az igazságtalan intézőt, mert okosan cselekedett: mert ennek a világkorszaknak a fiai okosabbak a világosság fiainál a maguk fajtája iránt.

9καὶ ἐγὼ ὑμῖν λέγω, ἑαυτοῖς ποιήσατε φίλους ἐκ τοῦ μαμωνᾶ τῆς ἀδικίας, ἵνα ὅταν ἐκλίπῃ δέξωνται ὑμᾶς εἰς τὰς αἰωνίους σκηνάς.

És én mondom nektek, szerezzetek (tegyetek) magatoknak barátokat az igazságtalan Mamónból (vagyonból), hogy amikor véget ér (a földi élet), befogadjanak titeket az örök sátrakba (hajlékokba).

1^0Ὁ πιστὸς ἐν ἐλαχίστῳ καὶ ἐν πολλῷ πιστός ἐστιν, καὶ ὁ ἐν ἐλαχίστῳ ἄδικος καὶ ἐν πολλῷ ἄδικός ἐστιν.

Aki hűséges az igen kicsiben, az a többen is hűséges, és aki az igen kicsiben hamis, az a többen is hamis.

1^1εἰ οὖν ἐν τῷ ἀδίκῳ μαμωνᾷ πιστοὶ οὐκ ἐγένεσθε, τὸ ἀληθινὸν τίς ὑμῖν πιστεύσει;

Ha tehát a hamis Mamónban nem vagytok hűségesek, ki fogja rátok bízni az igazit?”

1^2καὶ εἰ ἐν τῷ ἀλλοτρίῳ πιστοὶ οὐκ ἐγένεσθε, τὸ ὑμέτερον τίς δώσει ὑμῖν;

És ha a máséban nem vagytok hűségesek, ki fogja odaadni nektek a tiéteket?

1^3οὐδεὶς οἰκέτης δύναται δυσὶ κυρίοις δουλεύειν ἢ γὰρ τὸν ἕνα μισήσει καὶ τὸν ἕτερον ἀγαπήσει, ἢ ἑνὸς ἀνθέξεται καὶ τοῦ ἑτέρου καταφρονήσει. οὐ δύνασθε θεῷ δουλεύειν καὶ μαμωνᾷ.

Semelyik szolga nem szolgálhat két úrnak: ugyanis vagy az egyiket gyűlölni fogja, és a másikat szeretni fogja, vagy az egyikhez ragaszkodni fog, és a másikat meg fogja vetni. Nem szolgálhattok Istennek és a mammonnak.”

1.2. Nova Vulgata és magyar fordítások

NOVA VULGATA

Szent István Társulat fordítása

Szent Jeromos Katolikus Bibliatársulat fordítása

Békés-Dalos Újszövetségi Szentírás

Károli Gáspár revideált fordítása

Simon Tamás László O.S.B. Újszövetség-fordítása

1DICEBAT AUTEM ET AD DISCI PULOS: “HOMO QUIDAM ERAT DIVES, QUI HABEBAT VILICUM, ET HIC DIFFAMATUS EST APUD ILLUM QUASI DISSIPASSET BONA IPSIUS.

1Aztán a tanítványokhoz fordult: „Egy gazdag embernek volt egy intézője. Bevádolták nála, hogy eltékozolja vagyonát.

1A tanítványoknak pedig ezt mondta: »Egy gazdag embernek volt egy intézője. Bevádolták nála, hogy eltékozolja a vagyonát.

1Aztán tanítványaihoz fordult: „Egy gazdag embernek volt egy intézője. Bevádolták nála, hogy eltékozolja vagyonát.

1Monda pedig az ő tanítványainak is: Vala egy gazdag ember, kinek vala egy sáfára; és az bevádoltaték nála, hogy javait eltékozolja.

1Majd szólt tanítványaihoz is: – Volt egy gazdag ember, akinek volt egy sáfára. Ezt bevádolták nála, hogy eltékozolja a vagyonát.

2ET VOCAVIT ILLUM ET AIT ILLI: “QUID HOC AUDIO DE TE? REDDE RATIONEM VILICATIONIS TUAE; IAM ENIM NON POTERIS VILICARE”.

2Magához hívatta, és így szólt hozzá: Mit hallok felőled? Adj számot vagyonomról, mert nem maradhatsz tovább intéző.

2Erre magához hívatta és azt mondta neki: ‘Mit hallok rólad? Adj számot gazdálkodásodról, mert nem lehetsz tovább az intézőm!’

2Magához hívatta tehát és így szólt hozzá: Mit hallok rólad? Adj számot a vagyonkezelésről. Nem maradhatsz tovább intézőm.

2Hívá azért azt, és monda néki: Mit hallok felőled? Adj számot a te sáfárságodról; mert nem lehetsz tovább sáfár.

2Hívatta, és így szólt hozzá: „Mit hallok rólad? Adj számot a sáfárságodról, mert nem lehetsz többé sáfár!”

3AIT AUTEM VILICUS INTRA SE: “QUID FACIAM, QUIA DOMINUS MEUS AUFERT A ME VILICATIONEM? FODERE NON VALEO, MENDICARE ERUBESCO.

3Az intéző így gondolkodott magában: Mitévő legyek? Uram elveszi tőlem az intézőséget. Kapálni nem bírok, koldulni szégyellek.

3Az intéző ezt mondta magában: Mitévő legyek, hisz uram elveszi tőlem az intézőséget? Kapálni nem tudok, koldulni szégyellek.

3Az intéző így gondolkodott: mitévő legyek? Uram elveszi tőlem az intézőséget. Kapálni nem tudok, koldulni szégyellek.

3Monda pedig magában a sáfár: Mit míveljek, mivelhogy az én uram elveszi tőlem a sáfárságot? Kapálni nem tudok; koldulni szégyenlek!

3Erre a sáfár így gondolkodott magában: „Mit tegyek, ha uram elveszi tőlem a sáfárságot? Kapálni nem bírok, koldulni szégyellek.

4SCIO QUID FACIAM, UT, CUM AMOTUS FUERO A VILICATIONE, RECIPIANT ME IN DOMOS SUAS”.

4Tudom már, mit teszek, hogy befogadjanak az emberek házukba, amikor elcsap az intézőségből.

4Tudom már, mit teszek, hogy befogadjanak az emberek a házukba, miután elmozdított az intézőségből.

4Tudom már, mit tegyek, hogy befogadjanak házukba az emberek, mikor elmozdít az intézőségből.

4Tudom mit tegyek, hogy mikor a sáfárságtól megfosztatom, befogadjanak engem házaikba.

4Tudom már, mit tegyek, hogy amikor elmozdítanak a sáfárságból, legyen, aki befogad a házába.”

5CONVOCATIS ITAQUE SINGULIS DEBITORIBUS DOMINI SUI, DICEBAT PRIMO: “QUANTUM DEBES DOMINO MEO?”.

5Egyenként magához hívatta urának minden adósát. Megkérdezte az elsőt: Mennyivel tartozol uramnak?

5Magához hívta tehát urának minden egyes adósát, és megkérdezte az elsőtől: ‘Mennyivel tartozol uramnak?’

5Egyenként magához hívatta ura minden adósát. Az elsőtől megkérdezte: mennyivel tartozol uramnak? Száz korsó olajjal, felelte az.

5És magához hivatván az ő urának minden egyes adósát, monda az elsőnek: Mennyivel tartozol az én uramnak?

5Egyenként magához hívatta ura adósait. Megkérdezte az elsőtől: „Mennyivel tartozol uramnak?”

6AT ILLE DIXIT: “CENTUM CADOS OLEI”. DIXITQUE ILLI: “ACCIPE CAUTIONEM TUAM ET SEDE CITO, SCRIBE QUINQUAGINTA”.

6Száz korsó olajjal – felelte. Erre azt mondta neki: Fogd adósleveledet, ülj le hamar, és írj ötvenet.

6Az így felelt: ‘Száz korsó olajjal.’ Erre azt mondta neki: ‘Fogd adósleveledet, ülj le hamar, és írj ötvenet!’

6Vedd elő adósleveledet, mondta neki, ülj le hamar és írj ötvenet.

6Az pedig monda: Száz bátus olajjal. És monda néki: Vedd a te írásodat, és leülvén, hamar írj ötvent.

6Az így felelt: „Száz kanna olajjal.” Erre azt mondta neki: „Itt van az adósleveled, ülj le gyorsan, és írj ötvenet!”

7DEINDE ALII DIXIT: “TU VERO QUANTUM DEBES?”. QUI AIT: “CENTUM COROS TRITICI”. AIT ILLI: “ACCIPE LITTERAS TUAS ET SCRIBE OCTOGINTA”.

7Aztán megkérdezett egy másikat: Te mennyivel tartozol? Száz véka búzával – hangzott a válasz. Fogd adósleveledet – mondta neki –, és írj nyolcvanat.

7Azután megkérdezte a másikat: ‘Hát te mennyivel tartozol?’ Az így válaszolt: ‘Száz véka búzával.’ Erre azt mondta neki: ‘Fogd adósleveledet, és írj nyolcvanat!’

7Aztán egy másiktól kérdezte: hát te mennyivel tartozol? Száz mérő búzával, volt a válasz. Vedd elő adósleveledet, mondta neki, és írj nyolcvanat.

7Azután monda másnak: Te pedig mennyivel tartozol? Az pedig monda: Száz kórus búzával. És monda annak: Vedd a te írásodat, és írj nyolczvanat.

7Azután a másiknak azt mondta: „Te mennyivel tartozol?” Az így válaszolt: „Száz mérő búzával.” Erre így szólt hozzá: „Itt van az adósleveled, írj nyolcvanat!”

8ET LAUDAVIT DOMINUS VILICUM INIQUITATIS, QUIA PRUDENTER FECISSET, QUIA FILII HUIUS SAECULI PRUDENTIORES FILIIS LUCIS IN GENERATIONE SUA SUNT.

8Az úr dicsérte a mihaszna intézőt, hogy okosan járt el. – Igen, a világ fiai a maguk módján okosabbak a világosság fiainál.

8Az Úr megdicsérte a hamis intézőt, hogy okosan cselekedett; mert a világ fiai a maguk módján okosabbak a világosság fiainál.

8Az úr megdicsérte a hűtlen intézőt, mert okosan cselekedett. Bizony a világ fiai okosabbak a maguk nemében a világosság fiainál.

8És dícséré az úr a hamis sáfárt, hogy eszesen cselekedett, mert e világnak fiai eszesebbek a világosságnak fiainál a maguk nemében.

8Az úr megdicsérte a hamis sáfárt, hogy eszesen járt el. E világ fiai egymás között eszesebbek, mint a világosság fiai.

9ET EGO VOBIS DICO: FACITE VOBIS AMICOS DE MAMMONA INIQUITATIS, UT, CUM DEFECERIT, RECIPIANT VOS IN AETERNA TABERNACULA.

9Azt mondom hát nektek: Szerezzetek magatoknak barátokat a hamis mammonból, hogyha majd elfogy, befogadjanak benneteket az örök hajlékokba.

9Azt mondom hát nektek: Szerezzetek magatoknak barátokat a hamis mammonnal, hogy amikor az elmúlik, befogadjanak titeket az örök hajlékokba.

9Én is azt mondom nektek: szerezzetek magatoknak barátokat a hamis mammonból, hogy amikor meghaltok, befogadjanak titeket az örök hajlékba. Aki kicsiben hű, az hű a nagyban is;

9Én is mondom néktek, szerezzetek magatoknak barátokat a hamis mammonból, hogy mikor meghaltok, befogadjanak benneteket az örök hajlékokba.

9Mondom nektek: szerezzetek magatoknak barátokat a hamis mammonnal, hogy amikor elfogy, befogadjanak titeket az örök hajlékokba!

10QUI FIDELIS EST IN MINIMO, ET IN MAIORI FIDELIS EST; ET, QUI IN MODICO INIQUUS EST, ET IN MAIORI INIQUUS EST.

10Aki a kicsiben hű, az a nagyban is hű. Aki a kicsiben hűtlen, az hűtlen a nagyban is.

10Aki kicsiben hű, a nagyban is hű; és aki a kicsiben gonosz, az a nagyban is gonosz.

10aki pedig hűtlen a kicsiben, a nagyban is hűtlen.

10A ki hű a kevesen, a sokon is hű az; és a ki a kevesen hamis, a sokon is hamis az.

10Aki a legkisebb dologban megbízható, megbízható a nagyban is, és aki a legkisebb dologban hamis, az hamis a nagyban is.

11SI ERGO IN INIQUO MAMMONA FIDELES NON FUISTIS, QUOD VERUM EST, QUIS CREDET VOBIS?

11Ha tehát a hamis mammont nem kezeltétek hűen, ki bízza rátok az igazit?

11Ha tehát a hamis mammonban nem voltatok hűségesek, ki bízza rátok az igazit?

11Ha tehát a hamis mammonban hűek nem voltatok, ki bízza rátok azt, ami igazi érték?

11Ha azért a hamis mammonon hívek nem voltatok, ki bízná reátok az igazi kincset?

11Ha tehát a hamis mammonnal nem voltatok megbízhatók, ki bíz rátok igaz értéket?

12ET SI IN ALIENO FIDELES NON FUISTIS, QUOD VESTRUM EST, QUIS DABIT VOBIS?

12És ha a máséban nem voltatok hűek, ki adja oda nektek a tiéteket?

12És ha a máséban nem voltatok hűek, akkor ki adja oda nektek azt, ami a tiétek?

12S ha a máséban hűek nem voltatok, ki fogja odaadni nektek azt, ami a tiétek?

12És ha a másén hívek nem voltatok, ki adja oda néktek, a mi a tiétek?

12És ha a máséval nem voltatok megbízhatók, ki adja oda nektek azt, ami a tiétek?

13NEMO SERVUS POTEST DUOBUS DOMINIS SERVIRE: AUT ENIM UNUM ODIET ET ALTERUM DILIGET, AUT UNI ADHAEREBIT ET ALTERUM CONTEMNET. NON POTESTIS DEO SERVIRE ET MAMMONAE”.

13Egy szolga sem szolgálhat két úrnak. Mert az egyiket gyűlöli, a másikat szereti, vagy az egyikhez ragaszkodik, a másikat megveti. Nem szolgálhattok az Istennek és a mammonnak.”

13Egy szolga sem szolgálhat két úrnak; mert vagy az egyiket gyűlöli és a másikat szereti, vagy az egyikhez ragaszkodik és a másikat megveti. Nem szolgálhattok Istennek és a mammonnak.«

13Egy szolga sem szolgálhat két úrnak: vagy gyűlöli az egyiket s a másikat szereti, vagy ragaszkodik az egyikhez s a másikat megveti. Nem szolgálhattok Istennek és a mammonnak.”

13Egy szolga sem szolgálhat két úrnak: mert vagy az egyiket gyűlöli és a másikat szereti; vagy az egyikhez ragaszkodik, és a másikat megveti. Nem szolgálhattok az Istennek és a mammonnak.

13Egy szolga sem szolgálhat két úrnak: vagy az egyiket gyűlöli, és a másikat szereti, vagy az egyikhez ragaszkodik, és a másikat megveti. Nem szolgálhattok Istennek és a mammonnak.

1.3. Behatárolás

Az irgalmasság három példabeszédét követően (Lk 15) Jézus a tanítványaihoz fordul az igazságtalan intéző történetével (Lk 16,1-8a), és az ahhoz kapcsolódó tanítással, következtetésekkel (Lk 16,8b-13). Ezt követően pedig egy másik gondolat kapcsán már a farizeusokhoz beszél (Lk 16,14-18). Tehát az általunk vizsgált szakasz a Lk 16,1-13 versek között határolható be.

1.4. Szó szerinti üzenet

Az evangélista hangsúlyozza, hogy

– A keresztény embernek el kell döntenie, hogy az Úrnak, vagy a vagyonnak (a gonosznak) akar szolgálni.

– A meghozott döntéshez Jézus követőinek viszont hűségesnek kell maradniuk mind a kisebb, mind a nagyobb eseményekben.

– A földi életet felelősen kell élni, nagylelkűen megnyílva a rászorulók, és az elesettek felé. Ezeket az irgalmas gesztusokat dicséri meg az Úr, s kéri az övéitől.

– Az irgalmas és hűséges életvitelnek jutalma a mennyország öröme.

– A keresztények legyenek nyitottak arra, hogy másoktól tanuljanak, tapasztalatot szerezzenek.

1.5. Kulcsszavak rövid elemzése

φρονίμως / φρονιμώτεροι (fronimósz/fronimóteroj): okosan/ okosabbak (Lk 16,8)

A szó melléknévként (’okos’) az evangéliumokban Máténál és Lukácsnál található meg az újszövetségi Szentírásban. Jelöli azt az embert, aki hallgatja, és megcselekszi az Úr Jézus szavait, s ezzel hasonlít ahhoz a férfihez, aki sziklára építette a házát (Mt 7,24). Továbbá jellemzi azt a hűséges rabszolgát is, akit a gazdája abban a tevékenységben talál, amivel megbízta (Mt 24,45; Lk 12,42). Utal a Mester felhívására, hogy tanítványai legyenek okosak, mint a kígyók (Mt 10,16), illetve az öt okos szűzre, akik lámpásaikba olajat is hoztak magukkal (Mt 25,2.4.8-9). Végül Jézus megállapítja, hogy a világ fiai bizonyos szempontból okosabbak, az Úr követőinél, akiket arra ösztönöz a Mester, hogy tanuljanak tőlük (Lk 16,8).

Határozó szó formájában (’okosan’) egyedül Lukács használja, amivel leírja az intéző eljárásának helyes mivoltát (Lk 16,8).

Összegezve tehát a bibliai „okos” magatartás az Isten iránti engedelmességben és hűségben, s az eszerinti életvitelben nyilvánul meg. Ezzel szemben balga az az ember, aki nem engedelmeskedik az Úrnak, nem marad hűséges hozzá, s nem követi törvényeit, vagyis bűnt követ el (vö. Péld 24,9; Préd 7,25; Préd 10,2; Mt 7,26; Mt 25,2)

δουλεύειν (dúleuejn): rabszolgamunkát végez, szolgál, rabszolgaként engedelmeskedik (Lk 16,13)

A kifejezés az evangéliumokban egyrészt negatív tartalmú: a vagyonnak (a Mamónnak) (Mt 6,24; Lk 16,13) a szolgálatára, illetve a szolgálat helytelen értelmezésére utal (Lk 15,29; Jn 8,33). Másrészt pedig pozitív jelentésű, amikor az Úr iránti szolgálatot jelöli (Mt 6,24; Lk 16,13). Ez utóbbi jelenik meg Pálnál is, aki a tevékenységét az Úrnak való szolgálatként írja le (ApCsel 20,19), aki arra szólít fel, hogy ne szolgáljunk a bűnnek (Róm 6,6). Továbbá azt hangsúlyozza, hogy a Lélek, és ne a betű szerinti legyen a szolgálatunk (Róm 7,6), illetve Isten, és ne a bűn törvényének szolgáljunk (Róm 7,25).

A szó tehát képletesen a teljes odaadást, engedelmességet fejezi ki, ahogy egy rabszolga viszonyul gazdájához. Csak az a fontos, hogy az ember kinek a szolgálatára adja oda, és teszi fel az életét!

1.6. Kontextuális – kánoni párhuzamok

Párhuzamok Lukács evangéliumán belül

Lk 6,24 De jaj nektek, gazdagok, mert már megkaptátok vigaszotokat.

Lk 12,33 Adjátok el, amitek van, adjátok oda a rászorulóknak. Készítsetek magatoknak kimeríthetetlen erszényt, elfogyhatatlan kincset a mennyben, ahol nem fér hozzá tolvaj, és nem rágja szét a moly.

Lk 12,42 Az Úr így válaszolt: „Ki a hű és okos sáfár, akit ura szolgái fölé rendelt, hogy ha eljön az ideje, kiadja részüket az élelemből?”

Lk 15,13.17 Nem sokkal ezután a fiatalabbik összeszedte mindenét és elment egy távoli országba. Ott léha életet élve eltékozolta vagyonát.” “Ekkor magába szállt: Apám házában a sok napszámos bővelkedik kenyérben – mondta –, én meg éhen halok itt.” 19,17 “Jól van, derék szolga! – felelte neki. – Mivel a kicsiben hű voltál, hatalmad lesz tíz város felett.”

Szinoptikus és jánosi párhuzamok

Mt 6,24 Senki sem szolgálhat két úrnak: vagy gyűlöli az egyiket, a másikat pedig szereti, vagy ragaszkodik az egyikhez, a másikat pedig megveti. Nem szolgálhattok az Istennek is, a Mammonnak is.

Mt 12,36 Mondom nektek: az emberek az ítélet napján minden fölösleges szóról számot adnak, amit kiejtenek a szájukon.

Mt 25,21 Jól van, te hűséges, derék szolga – mondta neki ura. – Minthogy a kevésben hű voltál, sokat bízok rád: menj be urad örömébe!

Jn 8,12 Egy másik alkalommal így beszélt Jézus: „Én vagyok a világ világossága. Aki követ, nem jár többé sötétségben, hanem övé lesz az élet világossága.”

Jn 12,36 „Amíg veletek van a világosság, higgyetek a világosságban, hogy a világosság fiai legyetek.” Ezeket mondta Jézus, aztán elment, és többé nem mutatkozott.

Kánoni elemzés (párhuzamok a Szentírás más könyveiben)

Tób 4,9-10 Így szép kincset gyűjtesz magadnak az ínséges napokra. Az alamizsna ugyanis megment a haláltól és attól, hogy a sötétségre kerülj.

Iz 22,19 Kivetlek tisztségedből, és elmozdítalak hivatalodból.

ApCsel 19,40 „Mert különben annak a veszélynek tesszük ki magunkat, hogy a mai zavargás miatt bevádolnak bennünket, és nincs semmi érvünk, amivel megokolhatnánk ezt a csődületet.” Ezekkel a szavakkal feloszlatta a gyűlést.

Róm 14,2 Némelyik azt hiszi, hogy mindenfélét ehet, az aggályos azonban csak zöldségfélével táplálkozik.

Zsid 4,13 Semmilyen teremtett dolog nem marad előtte rejtve; minden föl van fedve és nyitva van az előtt, akinek számadással tartozunk.

Zsid 13,17 Engedelmeskedjetek elöljáróitoknak, kövessétek őket, mert ők vigyáznak rátok, abban a tudatban, hogy számot adnak lelketekről. Bárcsak örömmel tehetnék, nem sóhajtozva, mert hisz az nem válnék javatokra.

1Pt 4,5 De számot adnak majd annak, aki készen áll rá, hogy ítélkezzék élők s holtak fölött.

Jel 13,6 Káromlásra nyitotta száját az Isten ellen, káromolta a nevét, hajlékát és az ég lakóit.

2. Meditatio – elmélkedés

2.1. Patrisztikus nézőpont

Szent Ágoston: Másként értelmezve: e világ minden gazdagsága „igazságtalan gazdagság”, bárhonnan származzon is. Mert ha az igazi gazdagságot keresed, az máshol van. Az, amelyben Jób még akkor is bővelkedett, amikor meztelen volt: teljes szíve, amellyel teljesen Istenre hagyatkozott. Igazságtalan gazdagságnak nevezik, mert nem igazi gazdagság: sok nyomorúsággal jár, és mindig ki van téve az élet esetlegességeinek; ha igazi gazdagság lenne, elűzné a szorongásaidat.

2.2. Tanítóhivatali nézőpont

2.2.1. Katolikus Egyház Katekizmusa

2407. Gazdasági téren a személy méltóságának tisztelete megköveteli a mértékletesség erényének gyakorlását, hogy mérsékeljük e világ javaihoz való ragaszkodást; az igazságosság erényének gyakorlását, hogy tiszteletben tudjuk tartani a felebarát jogait és megadjuk, amivel tartozunk neki; valamint a szolidaritás erényének gyakorlását, az aranyszabály és az Úr bőkezűsége szerint, aki értünk szegénnyé lett, noha gazdag volt, hogy mi az Ő szegénysége által meggazdagodjunk.

2408. A hetedik parancsolat tiltja a lopást, azaz mások javainak a tulajdonos ésszerű akarata ellenére történő eltulajdonítását. Nincs szó lopásról, ha a hozzájárulás föltételezhető, vagy ha a tiltakozás ellenkezik a józan ésszel vagy a javak egyetemes rendeltetésével. Erről van szó sürgős vagy nyilvánvaló szükség esetén, amikor a létfenntartás lényeges szükségleteiről (élelem, hajlék, ruházat ...) való gondoskodás egyedüli lehetősége a mások javaival való rendelkezés és használatba vétele.

2409. Mások javainak bármilyen jogtalan elvétele vagy megtartása, még ha nem is mond ellent a polgári törvények rendelkezéseinek, ellenkezik a hetedik parancsolattal. Így a kölcsönkért vagy talált dolgok szándékos megtartása; a kereskedelemben történő csalás; a bérek jogtalan visszatartása; mások tudatlanságából vagy szorult helyzetéből nyereségre számító áremelés.

Erkölcsileg szintén meg nem engedett: a spekuláció, mellyel a vételárat szándékosan emelik vagy csökkentik, hogy abból mások kárára hasznot húzzanak; a korrupció, amely eltéríti az igazságtól azok ítéletét, akiknek a jog alapján döntést kell hozniuk; egy vállalat közös javainak eltulajdonítása és magáncélra történő használata; a rosszul végzett munka, a pénzügyi csalás, csekkek és számlák hamisítása, a túlzott költekezés, a pazarlás. A magán- vagy köztulajdonban tudatosan okozott kár ellenkezik az erkölcsi törvénnyel és jóvátételt követel.

2410. Az ígéreteket meg kell tartani és a szerződéseket szigorúan be kell tartani, olyan mértékben, amennyire a vállalt kötelezettség erkölcsileg helyes. A gazdasági és a társadalmi élet jelentős része függ a természetes és erkölcsi személyek közötti szerződések, például az adásvételi, kereskedelmi, bérleti vagy munkaszerződések, értékétől. Minden szerződést jóhiszeműen kell megkötni és végrehajtani.

2411. A szerződések a kölcsönös igazságosság (lat. iustitia commutativa) alá tartoznak, mely a személyek és intézmények közötti ügyleteket szabályozza jogaik pontos tiszteletben tartásával. A kölcsönös igazságosság szigorúan kötelez; megköveteli a tulajdonjogok védelmét, az adósság megfizetését, és a szabadon vállalt szerződéses kötelezettségek teljesítését. A kölcsönös igazságosság nélkül az igazságosság bármilyen más formája lehetetlen.

A kölcsönös igazságosságot megkülönböztetjük a törvényes (lat. legalis) igazságosságtól, mely az állampolgár közösség iránti méltányos kötelezettségeire vonatkozik, és az osztó (lat. distributiva) igazságosságtól, mely azt szabályozza, amit a közösségnek kell nyújtania állampolgárai felé szükségleteik és a közösségnek tett szolgálataik arányában.

2412. Az elkövetett igazságtalanság jóvátétele a kölcsönös igazságosság alapján megköveteli a tulajdonostól ellopott javak visszaszolgáltatását:

Jézus megdicséri Zakeust „ha valakit valamiben megcsaltam, négyannyit adok helyette” (Lk 19,8) ígéretéért. Akik közvetlen vagy közvetett módon mások javát eltulajdonították, kötelesek azt visszaszolgáltatni, vagy ha a dolog már nem létezik, ellenértékét természetben vagy pénzben visszaadni mindazokkal a gyümölcsökkel és haszonnal együtt, amelyeket tulajdonosa törvényesen megszerzett volna. Ugyancsak kártérítésre kötelezettek felelősségük vagy részesedésük arányában mindazok, akik bármely módon részesei voltak egy lopásnak vagy abból tudatosan hasznot húztak; például, akik azt megparancsolták, segítették vagy orgazdák lettek.

2413. A szerencsejátékok (kártyajátékok, stb.) vagy a fogadások önmagukban nem ellentétesek az igazságossággal. Erkölcsileg akkor válnak elfogadhatatlanná, amikor megfosztják a személyt mindattól, ami a saját vagy mások szükségleteiről való gondoskodáshoz szükséges. A játékszenvedély azzal a kockázattal jár, hogy súlyos rabsággá válik. Hamisan fogadni vagy a játékban csalni súlyos bűn, hacsak nem olyan kicsi az okozott kár, hogy a vesztes részéről ésszerűen nem tekinthető jelentősnek.

2414. A hetedik parancsolat tiltja az olyan cselekedeteket vagy kezdeményezéseket, amelyekkel bármilyen önző vagy ideológiai, kereskedelmi vagy totalitárius meggondolásból más embereket rabszolgaságba süllyesztenek, megfosztanak személyi méltóságuktól, áruként adják, veszik vagy cserélik őket. Személyeket erőszakkal használati értékké vagy nyereség forrásává alázni bűn méltóságuk és alapvető jogaik ellen. Szent Pál azt kérte a gazdag kereszténytől, hogy keresztény rabszolgáját többé ne úgy kezelje, „mint rabszolgát, hanem (...) mint szeretett testvért (...) az Úrban” (Filem 16).

2443. Istcn megáldja azokat, akik a szegények segítségére sietnek, és kárhoztatja azokat, akik elfordulnak ettől: „Aki kér, annak adj, s attól, aki kölcsönt akar tőled, ne tagadd meg” (Mt 5,42). „Ingyen kaptátok, ingyen is adjátok” (Mt 10, 8). Jézus Krisztus a maga választottait arról fogja fölismerni, amit a szegényekért tettek. Krisztus jelenlétének jele, hogy „a szegényeknek hirdettetik az evangélium” (Mt 11,5).

2444. „Az Egyház törődése a szegényekkel (...) hagyományos formáiban napjainkig folytatódik”, erre készteti a boldogságok evangéliuma, Jézus szegénysége és az Ő szegények iránti figyelmessége. A szegényekről való gondoskodás a munka kötelezettségeinek egyik indítéka is, tudniillik, hogy legyen miből adni a szűkölködőnek. Ez a szegények iránti szeretet nemcsak az anyagi szegénységre terjed ki, hanem a kulturális és vallási szegénység számtalan formájára.

2445. A szegények iránti szeretet nem egyeztethető össze a gazdaság mértéktelen szeretetével vagy önző használatával:

„Rajta, gazdagok, jajveszékelve sírjatok a rátok törő nyomorúság miatt. Vagyonotok oda, ruhátokat megette a moly. Aranyotokat és ezüstötöket belepte a rozsda, és ez a rozsda tanúul szolgál ellenetek és megemészti testeteket, mint a tűz. Vagyonotokat szaporítottátok még az utolsó napokban is. A bér, amelyet a földeteket learató munkásoktól levontatok, felkiált, és az aratók szava felhatolt a Seregek Urának fülébe. Bőségben éltetek a földön és tobzódtatok, hízlaltátok szíveteket a leölés napjára. Az igazat elítéltétek, megöltétek, s ő nem tanúsított ellenállást.” (Jak 5,16)

2446. Aranyszájú Szent János keményen figyelmeztet: „Nem adni a szegényeknek azt jelenti, hogy kirabolod őket, és becsapod az életüket; (...) nem a sajátunkat, hanem az övéket tartjuk vissza”. „Először az igazságosság követelményeit kell teljesíteni, nehogy szeretetadományként adjuk azt, amivel az igazságosság alapján tartozunk”.

„Amikor a rászorulóknak valami szükséges dolgot adunk, nem a sajátunkból adakozunk, hanem visszaadjuk nekik azt, ami az övék; inkább az igazságosság követelményét teljesítjük, mint az irgalmasság cselekedeteit hajtjuk végre.”

2447. Az irgalmasság cselekedetei azok a karitatív cselekedetek, melyekkel felebarátunk segítségére sietünk testi és lelki szükségleteiben. A tanítás, a tanácsadás, a vigasztalás, a bátorítás az irgalmasság lelki cselekedetei, miként a megbocsátás és a türelmes elviselés is. Az irgalmasság testi cselekedetei az éhezőknek ételt adni, a hajléktalanoknak szállást adni, a ruhátlanokat fölruházni, a betegeket és börtönben levőket látogatni, a halottakat eltemetni. E tettek közül a szegényeknek adott alamizsna a testvéri szeretet egyik fő tanúságtétele, ugyanakkor az igazságosság gyakorlása, amely tetszik Istennek:

„Akinek két ruhája van, az egyiket adja oda annak, akinek egy sincs; s akinek van ennivalója, tegyen hasonlóképpen” (Lk 3,11). „Adjátok oda inkább, ami benne van, a rászorulóknak, és akkor tiszták lesztek egészen” (Lk 11,41). „Ha valamelyik testvérnek nem volna ruhája és nem volna meg a mindennapi tápláléka, és egyiktek így szólna hozzá: »Menj békében, melegedj, és lakjál jól«, de nem adnátok meg neki, amire testének szüksége van, mit használna?” (Jak 2, 15–16)

2448. „Az emberi nyomorúság sokféle formája – az anyagi kifosztottság, a jogtalan elnyomás, a testi és lelki betegségek és végül a halál – nyilvánvaló jele annak a veleszületett gyengeségnek, melyben az ember Ádám első bűne óta él, és jele annak, hogy szüksége van üdvösségre. Ez indította részvétre az üdvözítő Krisztust, aki ezt a természetet magára akarta venni, és azonosulni akart »a legkisebbekkel a testvérek között«. Ez indokolja, hogy azok, akikre ránehezedik az emberi nyomorúság, különleges szeretetben részesülnek az Egyház részéről, mely a kezdetektől fogva – sok tagjának mulasztása ellenére – sem szűnik meg azon munkálkodni, hogy könnyítsen terhükön, védelmezze és fölszabadítsa őket. Tette ezt számos jótékonysági intézményében, melyek mindig és mindenütt nélkülözhetetlenek maradnak.”

2449. Már az Ószövetségben a különféle jogi rendelkezések (jubileumi év, a kamatszedés és zálogba vétel tilalma, a tized kötelezettsége, a napszámosok bérének naponkénti kifizetése, a tallózás és böngészés joga) összhangban vannak a Második Törvénykönyv buzdításával: „Mindig lesznek szegények az országban. Ezért megparancsolom: Nyisd meg a kezed testvéred, a földeden élő szűkölködő és szegény felé.” (MTörv 15,11) Jézus magáévá tette ezeket a szavakat: „Szegények mindig lesznek veletek, de én nem leszek veletek mindig” (Jn 12,8). Ezzel nem hatálytalanítja a régi próféták dörgő szavát: megveszik „pénzen a nyomorgókat, egy pár saruért a szegényt (...)” (Ám 8,6), hanem fölszólít bennünket, hogy ismerjük föl jelenlétét a szegényekben, akik az Ő testvérei:

Limai Szent Róza, amikor anyja szemrehányást tett neki amiatt, hogy a házba szegényeket és betegeket fogadott be, így válaszolt: „Krisztusnak jó illata vagyunk, amikor a szegényeknek és betegeknek szolgálunk”.

2635. A közbenjárás, a másokért való kérés Ábrahámtól kezdve az Isten irgalmasságához hasonlóvá vált szív sajátja. Az Egyház idejében a keresztény közbenjárás részesedik Krisztus közbenjárásában: a szentek közösségének kifejezése. A közbenjárásban, aki imádkozik, „nem a maga javát keresi, hanem a másokét” (Fil 2,4), olyannyira, hogy még azokért is imádkozik, akik neki rosszat tesznek.

65. „Sokszor és sokféleképpen szólt egykor Isten az atyákhoz a Prófétákban, ezekben az utolsó napokban a Fiúban szólt hozzánk” (Zsid 1,1–2). Krisztus Isten emberré lett Fia, az Atyának egyetlen, tökéletes és fölülmúlhatatlan Igéje. Benne az Atya mindent elmondott, és rajta kívül nem adatik más ige. Keresztes Szent János egyebek mellett a Zsid 1,1–2-höz írt magyarázatában ezt világosan kifejezi:

„Nekünk adván, ahogyan adta, a Fiát, aki az ő egyetlen Igéje, ebben az egyetlen Igében mindent elmondott, és más mondanivalója nincs többé. (...) Amit ugyanis korábban csak részletekben mondott a Prófétáknak, azt most egészében elmondta, amikor a teljességet, tudniillik a Fiát adta nekünk. Ha ezek után valaki most kérdezni akarná Istent, vagy látomásokat, kinyilatkoztatásokat akarna tőle, az nemcsak esztelenül cselekedne, hanem egyenesen megsértené Őt, nem Krisztusra szegezvén a szemeit, illetve valami mást vagy újdonságot keresve rajta kívül.”

66. „A krisztusi üdvrend tehát mint új és végleges szövetség sohasem múlik el, és már semmiféle új nyilvános kinyilatkoztatást nem kell várnunk a mi Urunk Jézus Krisztus dicsőséges eljöveteléig.”  Mindazonáltal, jóllehet a kinyilatkoztatás lezárult, tartalmát tökéletesen nem merítettük ki; a keresztény hit feladata, hogy századok folyamán lépésről lépésre fölfogja teljes tartalmát.

67. A századok folyamán történtek úgynevezett „magán”-kinyilatkoztatások, melyek közül néhányat az egyházi tekintély elismert, de ezek nem tartoznak a hitletéteményhez. Nem arra szolgálnak ugyanis, hogy Krisztus végleges kinyilatkoztatását „kiegészítsék” vagy „tökéletesítsék”, hanem azt kell elősegíteniük, hogy az adott korban tökéletesebben lehessen abból élni. Az egyházi Tanítóhivatal irányítása alatt a hívők hitérzéke különbséget tud tenni és meg tudja állapítani, mi az, ami egy ilyen kinyilatkoztatásban Krisztusnak vagy az Ő szentjeinek igaz fölszólítása az Egyház felé.

A keresztény hit semmi olyan „kinyilatkoztatást” nem fogadhat el, mely fölülmúlni vagy javítani akarja azt a kinyilatkoztatást, melynek beteljesedése Krisztus. Így nem fogadható el néhány nem keresztény vallás és néhány újabb szekta, amelyek ilyen „kinyilatkoztatásokra” alapulnak.

480. Jézus Krisztus valóságos Isten és valóságos Ember isteni személyének egységében; ezért egyetlen közvetítő Isten és az emberek között.

667. Jézus Krisztus egyszer s mindenkorra belépett a mennyei szentélybe, és szüntelenül közbenjár értünk mint közvetítő, aki állandóan árasztja ránk a Szentlelket.

2113. A bálványimádás nemcsak a pogányság hamis kultuszait jelenti. A hit állandó kísértése marad. Annak istenítése, ami nem Isten. Mindig bálványimádásról van szó, amikor az ember Isten helyett teremtményt imád és tisztel, legyen szó istenekről vagy démonokról (például sátánizmus), hatalomról, gyönyörről, fajról, ősökről, államról, pénzről stb. „Nem szolgálhattok Istennek és a Mammonnak” – mondja Jézus (Mt 6,24). Sok mártír halt meg, mert nem volt hajlandó imádni a „vadállatot”, s még a színlelt kultuszát is elutasították. A bálványimádás elutasítja Isten kizárólagos uralmát; ezért összeegyeztethetetlen az Istennel való közösséggel.

2424. Erkölcsileg elfogadhatatlan az az elmélet, amely a nyereséget teszi a gazdasági tevékenység kizárólagos szabályává és végső céljává. A pénz rendetlen vágya szüntelenül megtermi káros gyümölcseit. Ez a társadalmat fölforgató számos konfliktus egyik oka.

Egy olyan rendszer, „mely egyes személyek és csoportok alapvető jogait föláldozza a termelés kollektív szervezetéért”, ellentétes az ember méltóságával. Minden olyan gyakorlat, mely a személyt puszta haszonszerző eszközzé teszi, szolgává aljasítja az embert, a pénz bálványozásához vezet és hozzájárul az ateizmus terjedéséhez. „Nem szolgálhattok az Istennek és a Mammonnak” (Mt 6,24; Lk 16,13).

2848. „Nem vitetni a kísértésbe” magában foglalja a szív döntését: „Mert ahol a kincsed, ott a szíved is. (...) Senki sem szolgálhat két úrnak.” (Mt 6,21–24) „Ha a Lélekből élünk, a Lélek szerint is kell járnunk” (Gal 5,25). Ebben a Szentlélekkel való „egyetértésben” az Atya erőt ad nekünk. „Eddig emberi erőt meghaladó kísértés még nem ért titeket. Hűséges az Isten, erőtökön felül nem hagy megkísérteni, hanem a kísértéssel együtt a szabadulás lehetőségét is megadja, hogy kibírjátok.” (1Kor 10,13)

1900. Az engedelmesség kötelezettsége mindenkitől elvárja, hogy a tekintélynek megadja az őt megillető tiszteletet, s a tekintélyt gyakorló személyeket tisztelettel és érdemeik szerint hálával és jóakarattal vegyék körül.

Római Szent Kelemen pápánál található a politikai tekintélyért szóló legrégibb imádság:

„Urunk, adj nekik egészséget, békét, egyetértést, állhatatosságot, hogy a birodalmat, melyet te adtál nekik, akadály nélkül szolgálják. Te ugyanis, Urunk, a századok mennyei királya, adsz az emberek fiainak dicsőséget és tiszteletet és hatalmat azok fölött, akik a földön élnek; Urunk, te irányítsd tanácsukat aszerint, ami jó és kedves a te szemedben; hogy irgalmas légy hozzájuk, akik a tőled adott hatalmat békességben és szelídségben, kegyesen szolgálják.”

2636. Az első keresztény közösségek szüntelenül imádkoztak egymásért: Pál apostol ily módon részesíti őket evangéliumi szolgálatában, de maga is közbenjár értük. A keresztények közbenjáró imádsága nem ismer határokat: szól „minden emberért, (...) mindazokért, akik a hatalmat gyakorolják” (1Tim 2,1–2), az üldözőkért, és azok üdvösségéért, akik elutasítják az evangéliumot.

2.2.2. Pápai gondolatok

Szent II. János Pál pápa Laborem Exercens kezdetű enciklikája

116. A dolgozó ember engedelmeskedik

A veríték és fáradság, amely az emberiség jelen állapotában szükségszerűen kíséri a munkát, a kereszténynek és minden embernek, aki arra hivatott, hogy Krisztust kövesse, lehetőséget nyújt arra, hogy a szeretet által részt vegyen abban a munkában, amelynek elvégzésére Krisztus jött. Az üdvösség e műve a szenvedés és a kereszthalál által valósult meg. Ha az ember a munka fáradalmát az értünk megfeszített Krisztussal egyesülve viseli el, valamilyen módon együttműködik Isten Fiával az emberiség megváltására. Azzal bizonyul Jézus igaz tanítványának, ha a maga részéről minden nap viseli a keresztet abban a tevékenységben, amelynek elvégzésére meghívást kapott. (…)

Az emberi munkának szentelt elmélkedésünkben megpróbáltuk napvilágra hozni mindazt, ami feltétlenül szükségesnek látszott, mivel a munka által kell gyarapodnia a földön nemcsak „tevékenységünk gyümölcseinek”, hanem „az ember méltóságának, a testvériségnek és a szabadságnak is.” A keresztény ember, aki hallgatja az élő Isten igéjét, és a munkát összeköti az imádsággal, tudja, hogy milyen helyet foglal el a munkája nem csupán a földi fejlődésben, hanem Isten országának kibontakozásában is, ahová a Szentlélek erejével és az Evangélium igéjével valamennyien meghívást kaptunk.

Szent II. János Pál pápa Redemptor Hominis kezdetű enciklikája

11. Krisztus misztériuma mint az Egyház küldetésének és a kereszténységnek fundamentuma

A II. Vatikáni Zsinat hallatlan nagy munkát végzett annak érdekében, hogy kialakuljon az Egyháznak az a teljes és általános önismerete, melyről VI. Pál első enciklikájában beszélt. Ez az önismeret – vagy inkább az Egyház sajátos öntudata – „dialógusban” születik, melynek létrejöttéhez először oda kell fordulni a „másikhoz”, ahhoz, akivel beszélni akarunk. Az egyetemes zsinat nagy lökést adott ennek a sajátosan egyházi önismeretnek a kialakulásához azzal, hogy elénk tárta a földkerekség vallásainak „térképét”. Ezenkívül megmutatta, hogyan helyezkednek el ezen a térképen az egyes vallások, beleértve az ateizmus régebben nem ismert, korunkat azonban nagyon jellemző, különböző okokból kiinduló, politikai határok közé rendezett, szervezett formáit is.

A vallást a Zsinat először egyetemes jelenségként nézi, mely az emberiség történelmét a legősibb időktől fogva kíséri. Ezután tárgyalja a különféle nem keresztény vallásokat, végül magát a kereszténységet. A Zsinatnak az a dokumentuma, mely a nem keresztény vallásokkal foglalkozik, telve van azoknak a lelki javaknak megbecsülésével, melyek a vallás és az erkölcsi tanítás révén vannak jelen az emberiség életében, s áthatják az egész emberi kultúrát, sőt az anyagi javakkal szembeni elsőbbségüket is elismeri. Az egyházatyák méltán csodálták a különféle vallásokban az egyetlen igazság képeit, mintaz „Ige magvait”, melyek minden ember különféle utakon, de egyetlen cél felé törő forró vágyakozásáról tanúskodnak: e vágy Istent akarja birtokolni és egyúttal éppen az Isten felé törekvés révén az egyes ember és az emberi nem életének teljes értelmét szeretné megragadni. A Zsinat különleges figyelmet szentelt a zsidó vallásnak, megemlékezve arról a nagy lelki kincstárról, mely közös birtoka a keresztényeknek és a zsidóknak; de tiszteletet mutatott az iszlám követői iránt is, akik Ábrahám hitében osztoznak.

Miután a Zsinat így föltárta a valóságot, az Egyház és a keresztények egyenként is teljesebb tudatára ébredhetnek Krisztus misztériumának, „mely századok és nemzedékek óta el volt rejtve Istenben” azért, hogy a maga idejében fény derüljön rá: ez történik az ember Krisztus Jézusban, és minden nemzedék Benne kapja ezt a kinyilatkoztatást.  (…)

Jézus Krisztus ugyanis szilárd alapja és örök középpontja annak a kötelező szolgálatnak és feladatnak, melyet Isten az emberre bízott. E feladatban valamennyiünknek részt kell vennünk, minden erőnket szolgálatába kell állítanunk, mert a mai kor emberének, nekünk, elsősorban erre van szükségünk. S ha úgy tűnik, hogy ezt a munkát manapság nagyobb erők akadályozzák, mint régebben, az egyúttal bizonyság is arról, hogy e szolgálatra ma nagyobb szükség van, mint régebben, s az emberek jobban áhítoznak rá, még ha tiltakoznak is ellene. Itt érintjük az üdvrendnek azt a misztériumát, hogy az üdvösség és a kegyelem a kereszthez kötődik. Krisztus nem véletlenül mondta: „A mennyek országa erőszakot szenved, és az erőszakosok szerzik meg azt”; majd hozzátette: „e világ fiai a maguk nemében okosabbak a világosság fiainál”. Nyugodt lélekkel vállaljuk ezt a dorgálást, hogy olyanok lehessünk, mint Istennek azok az „erőszakos” emberei, akiket oly sokszor megfigyelhettünk az Egyház történelmében, és mostanában is láthatunk, hogy végre valamennyien tudva és szánt szándékkal vegyük magunkra a szent kötelességet, hogy megmutassuk a világnak Krisztust; hogy bárki emberfiának segítsünk fölfedezni önmagát; hogy segítsünk kortársainknak, testvéreinknek és nővéreinknek, népeknek, nemzeteknek és az egész emberiségnek, szegényeknek és a most fejlődő országoknak, egyszóval mindenkinek, hogy „megismerjék Krisztus kifürkészhetetlen gazdagságát”, mely minden ember számára hozzáférhető és minden embernek kincse.

2.3. Liturgikus nézőpont

2.3.1. Az evangéliumi szakasz kapcsolódási pontjai a szentmise szertartásának egyéb szövegeivel

A mai evangélium (Lk 16,1-13) arra figyelmeztet, hogy az evilági javakat is az Isten Országának és annak örömhírének fényében, ahhoz méltó módon kezeljük. „Aki a kicsiben hű, az a nagyban is hű”. A földi vagyont és értékeket nem szabad önző módon kuporgatni, jogtalanul eltulajdonítani, a szegényeket és szűkölködőket semmibe venni, megrövidíteni és kisemmizni, ahogyan az olvasmányból (Ám 8,4-7) hallhatjuk. E gondolatokkal is kapcsolatba hozható a szentlecke tanítása (1Tim 2,1-8): Isten „azt akarja, hogy minden ember üdvözüljön és eljusson az igazság ismeretére.”

„Aki a kicsiben hű, az a nagyban is hű” – ismét e gondolattal csengenek egybe a válaszos zsoltár (Zsolt 112,1-2.4-8) szavai: „Fölséges az Úr minden nép fölött, dicsősége magasabb az egeknél. Ki olyan, mint a mi Istenünk, aki a magasságban trónol, lehajol, hogy letekintsen az égre és a földre.” Isten hűséges, ő a szegények barátja, „aki a szegényt fölemeli” - ahogy a válaszos zsoltár hirdeti. Továbbá az alleluja vers (2Kor 8,9) arra mutat rá, hogy „Jézus Krisztus – bár gazdag volt – szegénnyé lett értetek, hogy szegénysége által gazdaggá legyetek.”

Az egyetemes könyörgések az evangélium szellemében fogalmaznak meg kéréseket, hogy a földön ránk bízottakban Istenhez hűek lehessünk: „Kérjük, testvéreim, Urunkat, a mindenható Istent, hogy okos és hűséges szolgáinak bizonyuljunk!” (papi bevezető ima); „Segítsd Egyházadat, hogy a rábízott szent titkoknak hűséges kezelője legyen!” (első könyörgés); „Világosítsd meg a népek vezetőit, hogy a közhatalmat igazságosan és szeretettel gyakorolják!” (második kérés); „Segíts mindnyájunkat, hogy földi javainkból sok jót tehessünk embertársainkkal!” (harmadik könyörgés); „Add, hogy a fiatalok a jó ügy szolgálatába állítsák testük erejét és lelkük tehetségét!” (negyedik fohász); „Urunk, Istenünk! Te szolgálatodba fogadtál minket, és nagy értéket bíztál ránk. Add, hogy egész szívvel szolgáljunk neked, és a ránk bízott javakat a te szent terveid szerint használjuk!” (papi záró imádság). Ehhez kapcsolódva hangzik el az első választható áldozási ének (Zsolt 118,4-5) is: „Azt parancsoltad nekünk, hogy pontosan megtartsuk tanításodat. Adj jó irányt útjaimnak, hogy mindig akaratodat kövessem.”

2.3.2. Liturgikus énekek

A nép üdve én vagyok (593)

http://nepenektar.hu/idoszak/evkozi_ido/liturgia/225/intr/858/a-nep-udve-en-vagyok-salus-populi-ego-sum

Szálljon fel, Uram (625)

http://nepenektar.hu/idoszak/evkozi_ido/liturgia/225/gr/859/szalljon-fel-uram-dirigatur-oratio

Gitáros énekek

Sillye Jenő: Nézzétek az ég madarait

https://www.youtube.com/watch?v=tkM4OB8lPGc

2.4. Pedagógiai nézőpont

2.4.1. Evangélium témáját feldolgozó irodalmi művek

Kovács Bettina: Jobb világ

Jobb világot akar minden ember,

De sokszor fél és sok mindent nem mer.

Semmit sem tesz a jóért,

Nem harcol az igazságért.

Nem küzd, hogy megvalósítsa a szebbet, a jobbat,

Mert meggátolja, hogy más akkor mit gondolhat.

Mások véleménye mindig fontosabb,

Mint az, hogy az ember, hogy lehetne boldogabb.

Tedd fel a kérdést magadnak:

az az amit megálmodtam magamnak?

Ilyen életet akarok én élni?

Követni másokat és mindig bólogatni?

Nem, te többre vagy képes,

Isten szemében nagy kincs vagy és értékes.

Egy olyan ember, akire büszke lehet,

Akitől sokat kérhet és sokat vehet.

S a jobb világot meg tudod teremteni,

De ezért neked kell tenni.

S Ő segíteni fog mindenben,

Hogy szép lassan előre haladj az életben.

Viszont dolgoznod kell érte,

Úgy, ahogy Jézus tette.

Hirdetni a csodás üzenetet,

S megalkotni egy jobb életet.

Hát ennyi a feladat,

Képesnek érzed rá magadat?

Ne feledd: Az ítélkezők jönnek - mennek,

De Isten gyermekei egy jobb világ részesei lesznek.

Túrmezei Erzsébet: Biztatás

/Maria Nels után németből/

Hidd el,

az utat veled járóknak szüksége van

jóságodra, megértésedre bizonyosan.

Tiszta, egyenes lelkületedre, mely

hirtelen ítélkezéstől ment, hűséget

tart, igazat mond, bizonyos nemet,

igent;

veled a tisztaság jelenlétére,

szavad súlyára, szelíd erejére,

s arra, amit leginkább nélkülöznek, hogy

úgy járj közöttük, mint ismerője a

Világosságnak, az Öröknek.

2.5. Kérdések az evangéliumhoz

– Életem alapdöntését ki mellett hoztam meg? Kiért élek?

– Hogyan tudnék ma elszámolni Jézusnak mindazzal, amit kaptam?

3. Oratio – imádság

A szentmise első könyörgése

Mennyei Atyánk, te az isten- és emberszeretet parancsában foglaltad össze szent törvényedet. Add, hogy parancsaidat megtartva eljussunk az örök életre. A mi Urunk, Jézus Krisztus, a te Fiad által, aki veled él és uralkodik a Szentlélekkel egységben, Isten mindörökkön örökké. Ámen.

Imádság

Mennyei Atyám, Jézus nevében kérlek, küldd el az erősség Lelkét, hogy mindig melletted döntsek és hűségesen tudjalak szolgálni téged! Ámen.

4. Contemplatio – szemlélődés

Aki a kicsiben hű, az a nagyban is hű (Lk 16,1–13)

(Forrás: Cathopic)

5. Condivisio – megosztás

Örömhír megfogalmazása: Nekem ebben a szakaszban az az örömhírem, hogy...

– Az Úr nem nagy dolgokat kér tőlem kicsi hűséggel, hanem kis dolgokat nagy hűséggel!

– Isten mindig ad esélyt, hogy helyre hozzam a hibáimat, s mellette döntsek.

6. Actio – tettekre váltás

Tanúságtétel megfogalmazása: Az evangéliumi szakasz arra ösztönöz, hogy…

– A földi életem legyen Isten iránti teljes szolgálat és önátadás! Ezt a döntést minden reggel újítsam meg és szítsam fel magamban!

– Mindig tudjam, hogy kinek szolgálok!

Impresszum

A Lectio divina segédanyagok, amiknek felépítése a lectio divina módszer felosztását követi, segítik az evangéliumi szakasz imádságos elmélyítését.

Lectio divina segédanyag, Évközi 25. vasárnap („C” év)

Borítófotó © Cathopic

A Biblia szövegének fordításait a következő forrásokból vettük át:

– liturgikus szöveg: igenaptar.katolikus.hu (utolsó letöltés 2020. szeptember 18.)

– a görög szöveget az SBLGNT (utolsó letöltés 2020. május 11.)

– latin fordítás: Vatikán online archívuma (utolsó letöltés 2020. május 14.)

– további magyar fordítások: szentiras.hu (utolsó letöltés 2020. május 12.)

Az egyházatyák gondolatait a Catena Aurea német nyelvű kiadvány alapján Asztalos Lívia fordította.

Katolikus Egyház Katekizmusa: archiv.katolikus.hu/kek (utolsó letöltés 2020. május 15.)

Pápai gondolatok: regi.katolikus.hu (utolsó letöltés 2020. szeptember 14.)

Kovács Bettina: Jobb világ – Forrás: https://keresztenyversek.blog.hu/

Túrmezei Erzsébet: Biztatás – https://szintenger.eoldal.hu/cikkek/vsk.html

A Lectio divina segédanyag összeállításában a lectio divina munkacsoport működött közre, melynek vezetője Nyúl Viktor, egykori és jelenlegi tagjai pedig: Asztalos Gábor Tamás, Asztalos Lívia, Csonka Laura, Endrédi Melinda, Geiszelhardt Sára, Görföl Tibor, Grász-Szily Boglárka, Haász Rebeka Anna, Fazekas Zsófia, Hegyi László, Járai Ferenc, Máté Mária Magdolna Teréz nővér, Mohay Réka, Molnár Dzsenifer, Nyúlné Révfalvi Ildikó, Paal Ágnes, Rácz Dávid, Rácz Édua Anna, Roszkopf Rita, Sárszegi Judit, Szabóné Nagy Katalin, Vermes Nikolett, Zimonyi Géza.

Ezen kiadvány tartalma szerzői jogi védelem alatt áll. A szerzői jogok tulajdonosai a fentebb említett esetekben az ott megjelölt jogtulajdonosok, külön meg nem jelölt esetekben a Pécsi Egyházmegye. Hitbuzgalmi és lelkipásztori célra a kiadvány anyaga szabadon felhasználható.

Kiadja a Pécsi Egyházmegye, 2022

7621 Pécs, Dóm tér 2.

E-levélcím: lectio.divina@pecs.egyhazmegye.hu

Honlap: lectiodivina.hu

Verziószám: 1.03